Příspěvky k anatomii a histologii Nematomorph. 31 



Utery pokračují v zadní partii samičky v úzké, epithelem vy- 

 ložené trubice — oviducty, které obrací se náhle ku straně ventrální, 

 kdež se připojují k výběžkům atria. Kubický epithel v nich se naléza- 

 jící jest pokračováním epithelu uterů a popsán byl Vejdovským (1886). 

 Montgomery (1903) a Rauther (1905) popisují oviduct vystlaný obrve- 

 ným epithelem, který pokračuje i do posledních konců uterů, já však 

 na svých mnohých praeparatech z dobře fixovaného materiálu něčeho 

 podobného jsem nespatřil a pokládám domnělé brvy za koagula slizu. 

 Platí zde totéž o pozorování Rautherově jako při spermatoductech. 

 Vývody obaleny jsou na vnější straně kompaktním parenchymem. 



Oviducty šíří se na ventrální straně v cípovité výběžky atria, 

 které u druhů G. preslii a G. tolosanus jmenovitě Vejdovským bylo 

 prostudováno. U druhu G. montenegrinus jest atrium velmi prostranné. 

 Z epithelu stěn atria vnikají do lumina podobně jako u jiných druhů 

 četné tubulosní žlázy, které na mnohých místech jakoby v jednu žlaz- 

 natou hmotu splývaly (Tab., obr. 18, Šatr). Co se týče struktury 

 těchto žláz, tu shledal jsem podobné poměry, jak je popisuje Rauther 

 (1905) pro G. aquaticus. Partie, kterou Rauther popisuje zde jako 

 uterus, jest u G. montenegrinus zcela tak organisována jako atrium 

 a nejeví se zde žádné differenciace. 



Jak jsem se již zmíuil, vúsťuje do atria na dorsální straně za- 

 žívací roura, což plátno jest pro druh G. montenegrinus (obr. 18, int). 

 Zažívací roura, vstoupivši do atria, ihned mizí, takže na řezu, který 

 následuje po obr. 18., není již po zažívací rouře ani stopy, toliko 

 zůstávají tam vazivové vřetenité buňky, které na obr. 18. na ventrální 

 straně zažívací rouru podporují. Podobné poměry nebyly dosud u Gor- 

 diaceí popsány. Nález tento nutil mne, abych vyšetřil poměr zažívací 

 roury ku kloace i u ostatních druhů. U G. tolosanus i G. affinis 

 shledal jsem poměry tyto zcela tak, jak je popisují Vejdovský (1886) 

 a Rautheb (1905). Zažívací roura probíhá zde v dorsálním záhybu 

 atria a ústí do vlastní kloaky. U druhu G. preslii vúsťuje zažívací 

 roura do atria, kdež možno však ji sledovati jako kanálek mezi žlá- 

 zami až do vlastní kloaky. Zcela obdobné poměry jako u druhu G. 

 montenegrinus platí pro rod Chordodes, jak jsem na jednom exempláři 

 zjistil. Od druhu G. montenegrinus měl jsem rovněž toliko jednu sa- 

 mičku k disposici. Než i takto jsou nálezy tyto velmi přesvědčivé a 

 nutno na základě jich prohlásiti atrium posledních dvou druhů za 

 kloaku. Zjev tento jest útvarem sekundárním, neboť i u druhu G. to- 

 losanus lze často pozorovati, kterak zažívací roura spočívající v dor- 





