32 VII. Jan Svábeník: 



sálním záhybu atria oddělena jest od tohoto jen úzkou přepážkou, 

 kterou tvoří zřejmě degeneruj ící ventrální část zažívací roury. 



Podobně jako oviducty jest též atrium obklopeno hustým paren - 

 chymem se svalovými vlákny. O funkci atria praví Vejdovský (1886) : 



„Die Physiologie des Atriums ist in zweierlei Funktionen zu suchen: in 

 seinem oberen hornartigen paarigen Abschnitte wird die Befruchtung vollzogen, 

 in dem unteren drüsigen Theile werden die abzulegenden Eier durch ein reiches 

 und erhärtendes Sekret zu Klumpen verklebt und an Wasserobjekte befestigt." 



Na přední straně atria, nad oběma cípovitými výběžky vúsťuje 

 do atria receptaculum seminis čili, jak se dnes k vůli zkrácení říká, 

 spermatheka. Jest to u G. montenegrinus prostranný vak vyplněný 

 sekretem diffusně se barvícím. Sekretem vyplněné receptaculum nalezl 

 jsem též u mladé parasitní samičky G. tolosanus. Bylo mi to ná- 

 padným, poněvadž u neoplozených samiček bývají stěny receptacuía 

 k sobě přitisklé a v záhyby složeny. Drobné atriální žlázy jsou u G. 

 montenegrinus přítomny též ve vývodu receptacuía a vnikají i do lu- 

 mina jeho. Samička, kterou jsem měl k disposici, nebyla ještě oplo- 

 zena. Stěny spermatheky skládají se v nejzazší jeho partii z nízkého 

 kompaktního epithelu podobně jako u jiných druhů. Přední partie, 

 ústící do atria, má však stěny vysoké, patrně žlaznaté a jich pro- 

 duktem jest asi zmíněný sekret. Receptaculum vězí v dutině peri- 

 intestinální, vývod jeho jest však obklopen hustým parenchymatickým 

 pletivem se svalovými vlákny. Funkce receptacuía jest velmi dobře 

 známa — přijímá spermata při oplozování a bývá těmito v čas páření 

 nabito. Působením svalového parenchymu dostávají se pak spermata 

 do atria, kdež nastává oplození. 



Atrium differencuje se v zadní své partii v kloaku, do níž, 

 jak již zmíněno, ústí u druhů G. tolosanus a G. affinis na dorsální 

 straně zažívací roura. U těchto druhů jest kloaka velmi nepatrná, 

 prostrannější jest u druhu G. preslii. Stěny její skládají se z epi- 

 theliale seřazených buněk, podobně jako hypodermis, jejíž přímým po- 

 kračováním epithel kloaky se jeví. O cuticularní výstelce samicí kloaky 

 druhů G. preslii a G. tolosanus lze skutečně pochybovati. U G. affinis 

 jest však potažena kloaka silnou chitinovou vrstvou. 



U G. montenegrinus přechází atrium v prostrannou, velkou kloaku 

 (Tab., obr. 12, cl). V luminu jejím spatřujeme na příčném řezu úřezky 

 tubulosních žláz atria, které sem zabíhají. Stěny kloaky jsou velmi 

 vysoké, žlaznaté (Tab., obr. 20). Jednotlivé buňky s řídkou plasmou 

 hrubě vláknité struktury vybíhají v dlouhé lalůčky (l) s hustou, ho- 

 mogenní plasmou. Jinde splývají lalůčky jakoby v jednu vrstvu Činící 

 dojem dutinového povlaku (na obr. 20., kde epithel dostupuje nej- 



