38 VIL Jan Svábeník: 



„dass man es bei Gordiiden mit der echten Leibeshöhle zu tbun hat, 

 auch wenn kein Darmperitoneum vorhanden ist, dass somit die epi- 

 theliale Bedeckung der Muskelschicht ursprünglich ist, als die Zellen, 

 welche in gewissen Körperregionen und zu gewissen Zeiten als das 

 sogenannte Parenchym oder das Zellgewebe die Leibeshöhle erfüllen". 



Parenchym dospělých Gordiů povstává dle Vejdovsrého tím, že 

 lymphoidní buňky, které odtrhují se z peritoneí, vyplní prostory mezi 

 těmito a objeví se epitheliálně seřazeny. Že toto epitheliální seřazení 

 parenchymových elementů u stadií Vejdovským zkoumaných skutečně 

 existuje, přesvědčil jsem se na praeparatech prof. Vejdovským mně 

 k disposici daných a mohu říci, že velmi zajímavé jeho výkresy (Or- 

 ganogenie d. G., obr. 94—97, Taf. XXIX.) kresleny zcela věrně dle 

 přírody. 



Vejdovský (1894) zmiňuje se též o hypodermálním parenchymu, 

 o němž praví Rauther (1905), že jest pravděpodobně identický s jeho 

 mozkovým gangliem. Já vyslovil jsem se již v. předešlých kapitolách 

 o tomto „mozkovém gangliu" u G. tolosanus a musím jen potvrditi 

 pozorování Vejdovského, jenž praví : „Fragt man sich nach dem Ur- 

 sprünge dieses Bindegewebes, so wird man nach der sorgfältigen 

 Untersuchung bald zur Überzeugung gelangen, dass das Gewebe durch 

 die Proliferation der Hypodermiszellen entstanden ist." Jest to zkrátka 

 vysoká hypodermis se zmnoženými buňkami, ale žádné mozkové ganglion. 



Villot (1881, 1887) tvrdí, že vzniká parenchym u larev zmno- 

 žením mesodermálních buněk, jichž epitheliální stavbu i původ s v. Lin- 

 stowem (1889) popírá. Dle Třeťákova (1901) vzniká již při 16tibu- 

 něčně blastule stěhování buněk („Urmesodermzellen") do prvotní du- 

 tiny, které rychlým množením tuto celou vyplní. 



Já neměl jsem bohužel tak mladých stadií k disposici jako prof. 

 Vejdovský. Stadia, která jsem zkoumal, měla všechna dutinu tělní vy- 

 plněnou parenchymem jako dospělý hlíst. U volně žijících Gordiů iest 

 parenchym u všech druhů stejně uspořádán. Na příčných řezech ne- 

 jeví žádné pravidelnosti. Než na podélných řezech jest velice nápadné, 

 že buňky parenchy matické jsou seřaděny v pravidelných příčných řa- 

 dách (Tab., obr. 17, par), což dalo v. Linstowovi (1889) podnět k vý- 

 roku o segmentálním uspořádání. Rauther (1905) domnívá se, že zjev 

 ten vyvolán jest buňkami „unter ihrer mechanischen Beanspruchung". 

 Histologická struktura parenchymu známa jest dostatečně z dřívějších 

 prací. Zmíním se jen o některých zajímavých modifikacích parerichy- 

 matosního pletiva. 



Parenchymatické buňky, jak přítomny jsou ve většině partií těl- 



