16 VIII. Boh. Čejka: 



dány. Soustavněji zabýval se touto otázkou Michaelsen, H. Ude a 

 nejnověji Vejdovský. Prve než přistoupím k vlastnímu popisu těchto 

 žláz u r. Hepatogaster, budiž mně dovoleno podati krátký přehled 

 názorů výše jmenovaných autorů a do jaké míry r. Hepatogaster 

 v tomto ohledu se s líčením jejich srovnává. 



Nejpodobnější útvary nacházíme u rodu Buchholzia v VII. segm., 

 kde jícen ostře přechází do žaludku. Na místě náhlého přechodu ku 

 střevu přisedají na straně dorsální žlázy, na jejichž špičce vzniká ze 

 sinu krevního hřbetní céva. U rodu Henlea rovněž jícen náhle pře- 

 chází do žaludku, ale přechod ten posunut jest až do VIII. segm. 

 a v těch místech nacházíme vychlípeniny střevní a to u Henlea ven- 

 triculosa 4 a u Henlea leptodera 2 pouze na dorsální straně. Céva 

 dorsální vzniká na basi vychlípenin ze sinu krevního. Rod Bryodrilus 

 má přechod jícnu do žaludku nenáhlý a v VI. segmentu má 4 volně 

 do dutiny tělesné směřující nádory. Srdce vzniká dále za těmito vy- 

 chlípeninami ve XII. segm. Konečně u rodu Hepatogaster nacházíme 

 rovněž skoro nenápadný přechod jícnu do střeva. V místech těch t. j. 

 v VIII. segm. jako u r. Henlea nacházíme zvláštní žlaznatý útvar, 

 který objímá celé střevo. 



O všech těchto útvarech Michaelsen se domnívá, že slouží 

 ku přijímání chylusu. Podobně soudí i o zvláštních kanálko vitých 

 útvarech u r. Fridericia, které dle něho provrtávají buňky střevní ve 

 XIII. segm. a některých následujících. Podrobněji zabýval se touto 

 otázkou H. Ude (34) a popisuje u r. Fridericia galba, že nejedná se 

 o provrtání buňky epithelu střevního, jak líčí to Michaelsen, ale 

 o pouhé záhyby epithelu, které k sobě se těsně přikládají, což dělá 

 na řezech příčných i podélných dojem skutečných kanálků. Michael- 

 sen homologisoval tyto kanálky Fridericií se žlaznatými útvary Buch- 

 holzií. Než H. Ude vykládá, že jsou stejného původu jako kanálky 

 Fridericií t. j. intercellulárního. Vychází od r. Henlea nasuta, u níž 

 záhyby vychlípenin střevních ještě zcela volně směřují do lumina 

 nádorů. Čím více těchto záhybů se vyvíjí, tím více se k sobě blíží, 

 hranice buněčné pomalu mizejí, až celek dělá dojem, jakoby to byl 

 komplex buněk, kanálky provrtaných. Tak tomu jest asi u rodu Buch- 

 holzia, dle Ude, kde jedná se o podobný postup jako u Henley, jenže 

 záhyby zde jsou mocněji vyvinuty, tak že to dělá dojem zcela zře- 

 telných kanálků. Mimo to i jednotný žlaznatý útvar u Buchholzie, 

 vysvětluje H. Ude jen vzrůstem obou vaků u Henlea nasuta. Tím zá- 

 roveň musí se však vznik hřbetní cévy změniti. U rodu Henlea 

 vzniká na spodu divertikulů a srůstem jejich u rodu Buchholzia musí 



