18 VIII. Boh. Čejka: 



útvary tyto pojmenoval u H. leptodery již r. 1879. Kanálky střevní 

 objeveny byly poprvé od Vejdovského r. 1884 u rodu Pristina longi- 

 seta a označeny jako zažívací žlázy. R. 1886 Michaelsen objevil je 

 u Fridericií a nakreslil je při slabém zvětšení jako síťové kanálky, 

 otevírající se do střeva a označil je jako „Chylusgefásse". V nejno- 

 vější době Eisen (17) je popsal a při velkém zvětšení zobrazil u druhů 

 Fridericia Harrimani a Fr. Johnstoni ; ale jako Michaelsen í on nazval 

 je „Chyllus cells". G. Eisen tvrdí, že povstávají tyto chylové ka- 

 nálky tak, že se jednoduše obrvená vnější část buňky vchlípí do 

 nitra. Vejdovský však proti tomu tvrdí, že tyto žlázy nepo vstávají 

 přeměnou normálních buněk epithelu střevního, ale stavěny jsou zcela 

 dle typu kanálkových buněk v žlaznaté části u Buchholzia, t. j. vzni- 

 kají z přeměněných basálních neb náhradních buněk střevních. To 

 možno dobře sledovati na příčných řezech těmito žlázami, kde na- 

 cházíme přechody od normálních nízkých náhradních buněk střevních 

 až ku dokonalým dutým žlázám. Poměry ty pěkně líčí a zobrazuje 

 Vejdovský (39) u Fridericia Leydigi a F. hegemon na řezu 13. segm. 

 Žlaznaté buňky jsou na obrazu zcela patrný jednak silně barvícím se 

 hrubě zrnitým obsahem, jednak jasným stočeným kanálkem, který 

 ústí do střeva úzkým vývodem. Jádra žláz jsou vždy značně veliká. 

 Cévní sinus pak se všech stran oblévá tyto žlázy i vniká mezi jednot- 

 livé buňky. U r. Friericia hegemon dají se pěkně sledovati brvy 

 v kanálcích, které jsou namířeny ven k otvoru, tedy mohou toliko 

 sloužiti k vyhánění tekutiny a nikoliv, jak Eisen tvrdí, ku vhánění 

 šťávy chylové, neb v tom případě by brvy musily býti obráceny do 

 nitra kanálků. Dle uspořádání těchto brv nemohlo také nastat vchlí- 

 pení zevní vrstvy buněčné. Žlázy tyto u Fridericií představují nám 

 jednoduše provrtané buňky basální epithelu střevního. Stěny kanálků, 

 jsou jemně žíhány a plasma je hrubě zrnitá, zřejmě žlaznatá. Žíhání 

 v kanálcích představuje asi jemné póry, kterými se sekret vlévá do 

 kanálků a odtud dále poháněn jest brvami až do zažívací roury. 



Z práce Vejdovského tedy zřejmo, že tyto žlázy Fridericií od- 

 povídají zcela žlaznatým útvarům u r. Buchholzia ve střevním diverti- 

 kulu, kdežto jaterné nebo pankreatickó žlázy rodu Henlea jsou jen 

 pouhou změněnou vychlípeninou střevní. 



Všimněme si nyní poněkud blíže těchto žlaznatých útvarů u rodu 

 Hepatogaster. Vznikají v Vlil. segm. hned za slinnými žlázami pá- 

 rově nejdříve na straně dorsální. Záhy však obě polovice se k sobě 

 přibližují a splývají v jedno těleso které těsně přikládá se k epithelu 

 střevnímu. Čím dále na zad, tím více sbíhá tento žlaznatý útvar na 



