O novém rodu Euchytraeidů Hepatogaster z novosibirských ostrovů. 23 



Takovéto poměry nalézáme u všech rodů Enchytraeidů. Ale 

 původ cévniho apparátu byl různě vykládán. Škola Arn. Langa učí, 

 že krevní sinus Aunulatů není nic jiného, než pouhé rozštěpení se 

 svalstva a epithelu střevního, a cévy že tvořeny jsou výhradně jen 

 ze stěn coelomu: svaloviny a peritonea. A do té dutiny prý vchlípe- 

 ním vnikají lymphocyty a tvoří zde vasothelovou vrstvu. Proti tomu 

 Vejdovský (38, 39) po dlouholetém důkladném studiu (na nejrůznějším 

 materiálu) těchto poměrů u Annulatů dokázal, že sinus krevní i se 

 svými stěnami jest původu střevního — entodermálného. V epithelu 

 střevním možuo totiž pozorovati dvoje buňky. Jedny vnitřní, obrvené 

 cylindrické neb kubické, s velikými jádry. Druhé pak mezi nimi, po- 

 někud výše uložené, menší, s malými jádry, t. zv. buňky náhradní 

 Celý pak tento epithel střevní jest pokryt jemnou kutikulární mem- 

 bránkou. Vznikající krev z epithelu střevního hromadí se pod onou 

 jemnou blankou. Silnějším tlakem pak se stane, že onu blanku docela 

 nadzvedne a oddaluje od epithelu střevního, při čemž některé z ná- 

 hradních buněk s ní související se vymaní ze svazu sousedních buněk; 

 později se zmnoží a utvoří tak vlastní výstelku sinu krevního. 



b) Céva hřbetní, jak Vejdovský dokazuje, není ničím jiným než 

 pouhým pokračováním sinu krevního se všemi komponentami. Na 

 příčných řezech rodu Hepatogaster možno snadno pozorovati značně 

 vyvinuté svalstvo. Nejprve je znatelná vrstva okružní. V plasmě buněk 

 možno nalézti tu a tam ostře barvící se kontraktile fibrilly, jinde 

 opět jádra náležející buňkám svalovým. K této vrstvě přikládá se 

 svalstvo podélné, které tvoří jednotlivé pásy, poněkud dále od sebe 

 vzdálené a na průřezu jevící se jako ostře barvící se body. Uvnitř 

 pak cévy jest zřejmá basální blanka, zvláště na těch místech, kde 

 odstává od vrstvy svalové. Původ cévy dorsální, jak jsem již uvedl, 

 jest v IX. segm. těl. a hned značně se rozšiřuje v srdcovitý útvar, 

 který slouží ku kontrakci a dilataci. Uvnitř, všude po stěnách nalé- 

 záme zvláštní tělíska, popsaná již r. 1879 Vejdovským jako „Muskel- 

 zelle", která čím dále ku přídě, tím více mizí. H. Freudweiler 

 v novější době vykládala je za krevní tělíska. Arn. Lang tvrdí o těchto 

 útvarech, že jsou to pouhé leukocyty, vniklé do nitra stěnou cévní. 

 Ale otázku tu nejnověji rozřešil Vejdovský (39) u r. Enchytraeus 

 adriaticus a později u E. humicultor. Tělíska ta nejsou nic jiného 

 než rozvětvené intravasální myoblasty, v nichž možno při silném zvět- 

 šení spatřiti silně barvící se fibrilly. Uvádím zde vlastní slova zmí- 

 něného autora: „Nach dem Geschilderten muss man daher nach wie 

 vor die Existenz der besonderen Blutkörperchen bei Enchytraeiden 



