Experiment a théorie v chemii. 5 



2. A + B— Y- Z—O 



abych ínohl upozorniti na to, že tu zase jedno kvantum jest libo- 

 volné, ostatní určena jsou experimentem. Abych rovnice zbytečně 

 nekomplikoval, vzal jsem libovolné kvantum b v této reakci stejné, 

 jaké objevilo se v reakci prvé, totiž B. Podobně vedl jsem si dále a 

 uvádím tu jen reakce 



3. A-\-C-mT—0 



4. A — E— Y—0 



5. Ë+ nV— X—O 



6. A + pV— X— Y -O 



Číslo m značí počet jednotek Y látky y, jednotka Y sama jest 

 dána druhou reakcí. Obdobný význam mají čísla n a p. 



Porovnávaje všech 24 daných rovnic, platných pro devět mých 

 látek, shledávám, že nejsou všecky neodvislé ; na příklad rovnice 6. 

 vychází prostým sečtením rovnic 4. a 5., nebot se ukazuje, že v mezích 

 přesnosti našich experimentů jestw=p. Vůbecjeví se tu jakási zvláštní 

 tendence po jednoduchosti, neboť v rovnicích 4., 5., 6. jsou jen tři ve- 

 ličiny libovolné, tak že jim můžeme uložiti libovolné dvě homogenní 

 rovnice ; na př. A ve čtvrté rovnici udělali jsme úmyslně rovným A 

 v šesté, E ve čtvrté rovným E v páté. Vedle toho ale pak shledáme 

 pokusem, že bez našeho přičinění kryje se Y ve čtvrté rovnici s Y 

 v šesté a Z v páté s X v šesté; ale bez těchto vztahů nebylo by 

 možno odvozovati rovnici 6. z rovnic 4. a 5., rovnice byla by neod- 

 vislou. 



Revisí všech 24 rovnic, platných v mém příklade, kterých tu 

 netřeba snad vesměs uváděti, shledávám, že jest mezi nimi ve smyslu 

 právě vyloženém vůbec jen 5 rovnic neodvislých, všecky ostatní jsou 

 odvislé. Rozumí se samo sebou, že mohu si vybrati neodvislé rovnice 

 na mnoho různých způsobů; ale na př. prvých 5 rovnic uvedených 

 shora, stačí k odvození všech ostatních 19 rovnic, jelikož číslo m se 

 rovná přesně dvěma a číslo n, o němž již víme, že jest rovno/), rovná 

 se rovněž číslu dvě. Bez těchto jednoduchých vztahů byl by jednak 

 počet rovnic neodvislých větší, jednak vykazovaly by rovnice odvozené 

 více látek než mají skutečně. 



Neodvislých 5 rovnic svého příkladu můžeme algebraicky super- 

 ponovati tak, aby vyšly rovnice pokud možno nejjednodušší ; k tomu 

 cíli netřeba než eliminovati z algebraického součtu vždy co možno 

 nejvíce látek. Znásobíme tedy postupně neurčitými zatím činiteli na př. 



