6 IX. F. Wald: 



ř*i ř*2 • • -^5 a v součtu máme pak po náležitém uspořádání členy jako 

 na příklad 



N A + ř*3 A + ř*4 A 



a podobné. Z těch devíti součtů pak smíme položiti rovnými nule po 

 každé čtyři, neboť se jedná o homogenní rovnice o pěti neznámých 

 Pí ř*2 • • • ř*5- Zbude nám pak v každé odvozené rovnici nejvýše 5 látek, 

 neboť látek vůbec máme 9, eliminujeme uměle 4, nemůže jich tedy 

 zbýti více než 9 — 4 = 5, ovšem ale méně. 



Mathematické operace tyto mají sice platnost nezávislou na che- 

 mické interpretaci ; pro snazší porozumění však podotýkám, že rov- 

 nice vzniklá sečtením dvou jiných značí reakci, při níž reakce původní 

 dějí se bud v čase za sebou, nebo i současně. Při tom jest ještě libo- 

 volno množství látek, které podrobujeme té nebo oné reakci a to vy- 

 jadřujeme činiteli fi 1 . . . p b . Položím-li na příklad ^ =: 4'2, značí to, 

 že zvětšil jsem váhu látky d, původně stanovenou množstvím D, na 

 4'2 krátě Dav stejném poměru vzrostou pak ovšem též kvanta látek 

 6, v a z v této reakci. Kdybych vzal /i 2 = — 1, značí to, že reakci 

 druhou provádím v původním měřítku, ale směrem opačným. Když 

 na př. reakce čtvrtá konsumuje látku e, reakcí pátou se ale látka e 

 tvoři, mohu (pakli chci) kombinovati oba ty pochody tím způsobem, 

 aby výroba přesně kryla spotřebu, tak že reakce složená v celku látku 

 e ani nevyrábí, ani nekonsumuje. To jest pak eliminace látky e z re- 

 akce výsledné čili odvozené. 



Které čtyři látky z uvažovaných devíti chceme eliminovati, jest 

 zase velmi libovolné; jeden z možných způsobů jest ten, že určité 4 

 látky (shoda čísel 4 jest zde nahodilá) neeliminujeme v žádném pří- 

 padě, alespoň ne úmyslně a ty se pak ovšem v odvozených rovnicích 

 stále vrací, vedle nich pak vystupuje v každé rovnici jedna jiná látka 

 ze zbývajících pěti látek. V mém příkladě lze si vybrati tyto čtyři 

 látky úmyslně neeliminované (které jsem nazval základními) na 63 různých 

 způsobů a mohou to býti na příklad látky v x y z. Tím získám rov- 

 nice a jim odpovídající chemické vzorce 



A — — 2F+X + 7 A—V^XY 



B — 2 V—X +Z B = V 2 X_, Z 



C-2 V —X -Y C=zV 2 X_, ÏL, 



D — 3V—X D=zV 3 X_, 



E— -2 V+X E— V_ 2 X 



Chemické vzorce nejsou nic jiného, než rovnice mathematické, 

 psané poněkud jiným způsobem. V chemii vlastní se nevyskytují pří- 



