Experiment a théorie v chemii. \\ 



existují, ale že jsou též rozdrobeny v atomy, a ty atomy že jsou 

 v každé sloučenině isomerné jinak urovnány v prostoru. 



Pravým zřídlem všech těch domnělých důkazů pro atomismus 

 v chemii, čerpaných z existence isomerií, jsou tedy ve všech přípa- 

 dech holé předsudky, předem předsudek o praeexistenci prvků, pak 

 předsudek, že „složení" látky z prvků samo již určuje její vlastnosti, 

 a že nezáleží na tom, jakými chemickými operacemi látka byla zí- 

 skána — konečně pak předsudek, že určitá reakce smí poskytnouti 

 jen jeden produkt určitého složení, nikoliv dvou nebo i více různých 

 produktu složení stejného. 



O praeexistenci prvků jsem již pojednal ; ostatní jmenované 

 předsudky vznikly všecky v dobách starších, a sice indukcí z nedosti 

 úplné řady zkušeností, tak že měly svého času nárok býti pokládány 

 za pravdivé. Ztratily jej ovšem již před 80 — 90 roky, když vyskytly 

 se zkušenosti jim odporující. Podivuhodná jest však logika chemická, 

 která dosud tyto anachronistické poučky neprohlašuje jasně za ne- 

 správné, zkušeností vyvrácené, nýbrž snaží se uchovati jim zdání 

 pravdivosti, a pak ovšem musí vykládati zřejmé a hojné výjimky hypo- 

 thesí o zvláštním uložení atomů v molekule. 



Stále ještě vštěpuje se začátečníkům přesvědčení, že lučebné 

 „složení" látky z prvků určuje jednoznačně její vlastnosti, což patrně 

 není správné; když pak počne se pojednávati o isomerných sloučeni- 

 nách, nastává konflikt. „Složení 8 percentuálně jest tu úplně stejné; 

 aby však přece „složení" určovalo vlastnosti látky, nezbývá než vy- 

 mýšleti nějaký jiný způsob „složení", složení z atomů v prostoru 

 různě urovnaných. Jest to vlastně neprozíravé pohrávání se slovem 

 „složení", při němž se témuž slovu podkládá dvojí význam. Jeví se 

 tu křiklavý nedostatek vědecké kritiky, jemuž nelze čeliti jinak než 

 přesně logickým zpracováním pojmů, tvořených na základě zkušenosti 

 a návratem k Newtonovu heslu: „Hypothèses non fingo." 



Neustálé duševní operace s hypothesemi způsobily, že chemi- 

 kové vůbec již si odvykli rozlišovati co jsou experimentálně zjištěná 

 fakta, a co jest hypothetickým výrazem těchto fakt. Slavný chemik 

 Kekule ze Stradonic věděl již skoro jistě, že benzol dává jen jeden 

 tak zvaný monoderivat, tři anebo nejvýše tři biderivaty, znal i spoustu 

 jiných fakt o reakcích benzolu. Aby tato fakta krátce a přehledně 

 vyslovil, vymyslil hypothesi, že v benzolu jest jádro ze šesti atomů 

 uhlíku, a vynalezl pro toto jádro známý svůj obraz šestiúhelníka. 

 Výslovně připomínal, že kdyby se našly ještě další monoderivaty, 





