Experiment a théorie v chemii. 19 



vati se na zjevy chemické trochu raathematicky. Doufal jsem, že snad 

 přece podaří se mi přiměti chemiky, aby měli na mysli genesi našich 

 chemických poznatků, a aby zpracovali svoji zkušenost duševně za 

 pomoci snadných pouček z théorie linearných rovnic a z théorie čísel 

 irrationalných. 



Jest nadmíru zajímavo, jak dopadl tento pokus; 1 ) kdybych 

 chtěl odvozovati Euklidovu větu, že součet úhlů v trojúhelníku rovná 

 se 2 E, musím samozřejmě stavěti se nejprve sám před sebou nevě- 

 domým, a mysleti si, že součet ten může býti jakýkoli, menší nebo 

 i větší než 2 E. V našem světě skutečném jest součet úhlů v troj- 

 úhelníku zajisté roven 2 E, ale abych nahlédnul, proč tomu tak, mu- 

 sím se alespoň provisorně vmysleti ve svět jiný, v němž věta tato 

 neplatí. Tento svět smyšlený budu porovnávati se světem skutečným, 

 abych poznal, zda-li a v čem se oba liší. O našem světě skutečném 

 formuloval Euklid svůj známý postulát, pravíeí, že protnutím dvou 

 rovnoběžek třetí přímkou vznikají jisté úhly na obou rovnoběžkách, 

 jež jsou si po dvou rovny. Přidám-li na vhodném místě (na př. na 

 vrcholu trojúhelníku) rovnoběžku k jedné straně a užiji-li Euklidova 

 postulátu, vidím, že ve světě skutečném úhly trojúhelníku dávají sou- 

 čet, který není ani menší ani větší než 2 E, nýbrž rovná se 2 E. 



Kdybych nechtěl uznati tohoto postulátu Euklidova, mohl bych 

 dospěti k nové geometrii, budto Lobačevského nebo Bolatově, která 

 pro náš reální svět nemá významu, ale ovšem jest důležitá pro po- 

 souzení geometrických principů vůbec. 



Obdobně s důkazem Euklidovým žádal jsem tedy na svých čte- 

 nářích, aby si mysleli, že dosud zákonů stoechiometrických neznají; 

 přibíraje pak krok za krokem jednotlivé ty zkušenosti chemické, do- 

 vozoval jsem z nich zákony tyto pomoct svých rovnic. Na to mi ale 

 odpověděl chemik Kuhn v Turině: 2 ) „Ale co pak dokazují tato od- 

 vození? Přece vlastně nic jiného než známou mathematickou pravdu, 

 že řešením dostatečného poctu rovnic určiti lze hodnotu neznámých, 

 v rovnicích těchto obsažených. Jestliže rovnice správně popisují lu- 

 čebný pochod, o nějž se jedná, rozumí se samo sebou, že se řešením 

 těch rovnic zase objeví kvantitativné poměry pochodu. Rovnice ne- 

 praví tedy naprosto ničeho nového. Jelikož chemické pochody postu- 

 pují vždy dle stoechiometrických poměra, není naprosto nijak podivu- 

 hodná, Še se řešením rovnic poměry ty zase objevují." 



1 ) Chemiker-Ztg. 1906, str. 963, 978. 



2 ) Chemiker-Ztg. 1907, str. 688. 



