G XII. Rud. LIac: 



zachycení jistého stadia v chování se roztoků polysulfidů ainmonatých 

 vůči solím rnanganatým, bylo lze očekávati, že také v tomto případe 

 bude se uplatňovati vliv solí ammonatých. Za tím účelem sledováno 

 chování se manganammoniumsulfidu za zvýšené teploty a tlaku v oné 

 tekutině, v níž se vyloučil, a sice jednak beze vší přísady, jednak 

 s přísadou nadbytečného, pevného chloridu ammonatého. 



Do dvou velmi přibližně stejných skleněných rour vpraveno po 

 50 cm 3 ammoniumpolysulfidu, za obyčejné teploty sirou nasyceného, 

 při čemž do jedné roury přidáno ještě 20 g chloridu ammonatého. 

 Na to odpipetováno do obou rour po 10 cm 3 vodného, neutralného 

 roztoku chloridu manganatého (35 g krystallované soli). Vzniklá pře- 

 dem ssedlinka se beze všeho míchání rozpustila a za několik minut 

 se vyloučil krystallický manganammoniumsulíid. Po zatavení zahří- 

 vány obě roury v bombové peci na 65 — 75° C po 2'/ 2 hodiny. Po 

 vychladnutí roury prohlédnuty, aniž byly předem otevřeny a shle- 

 dáno, že v rouře, do níž byl přidán nadbytečný chlorid ammonatý, 

 zůstaly krystally naprosto beze změny, oku patrné, podrževše úplně 

 svůj lesk. V druhé rouře bylo lze pozorovati již částečný rozklad, 

 vznik zelené látky, ač ani v tomto případě nebyl rozklad ještě 

 značný. 



Dále byly tytéž roury zahřívány po 37 2 hodiny při teplotě 

 100-105° C. 



Po skončeném zahřívání a vychladnutí nebyly v rouře bez chlo- 

 ridu ammonatého již červené krystally, vše bylo změněno v zelenou 

 látku. V druhé rouře nastal rovněž rozklad, a sice vznikla látka velmi 

 světle zelená, která však v dalších 24 hodinách se změnila skoro 

 úplně zpět v červené krystally. Dále zahřívány roury na 150 — 160° C, 

 při čemž se ssedlina v rouře bez chloridu ammonatého již nezměnila, 

 krystally v rouře s ch loi idem ammonatým úplně zanikly a z temně 

 zelené, krystallické hmoty, která vznikla, již sé neregenerovaly. 



Z pokusů těchto jest zřejmý vliv solí ammonatých v rozklad 

 manganammoniumsulfidu v naznačeném smyslu. Jisto jest, že se jedná 

 o značuou složitost poměrů hydrolytických těchto roztoků polysulfi- 

 dových, jejichž zákonnitost nelze ovšem z několika pokusů dovoditi. 



Vznikají-li ještě jiné sloučeniny než ona, jíž přiložen vzorec 

 (NH^ A MnSr , které by bylo lze isolovati, nelze po dosavadní zkuše- 

 nosti říci. Zdá se však býti velice pravděpodobno, že v roztocích 

 polysulfidů ammonatých, neobsahujících ještě dostatečné množství síry 

 pro vznik (NH^^MnS^ obdobné sloučeniny vznikají, nebot vzniká 

 roztok alespoň pro jistou dobu čirý, avšak brzy se rozkládají za 



