24 XIV. Miloš Seifert: 



v tomto středním pásu jader, ale přece podle zbarvení a struktury 

 (jest povahy spíše vláknité) jeví se jako odlišný od obou postranních. 

 Zajímavo, že Looss nemohl ničeho podobného najíti u Ankylostomum 

 duodenale a že mluví jen o „přepažující" stěně, o které říká, že ji 

 nemůže míti za samostatnou strukturu, ale spíše za demarkacní čáru, 

 podle níž dorsální část postranní linie stýká se s ventráluí. Za to 

 poměry mnou pozorované připomínají na poměry zjištěné u jiných 

 Nematodů, tak zejména Nassonovem pro Oxyuris flagellum (Nassonow : 

 Zur Anatomie und Biologie der Nematoden. Zoologisches Centralblatt. 

 7. Jhg.) 



V souvislosti s postranními čarami jsou 



Žlázy hlavové. 



Cephální žlázy byly prvně poznány Schneiderem. Leuckart je 

 popsal u Uncinaria stenocephala, Schulthess u Ankylostomum duode- 

 nale a taktéž Looss, který rozřešil otázku vyústění těchto žláz. 



Jsou to obrovské žlázy, které od přídy těla táhnou se asi do 

 polovice jeho délky a, jsouce tvaru vřeteno vitého, ve své maximální 

 šířce zabírají celou laterální část dutiny tělní. (Obr. 16. gl. ceph.) 

 Leží vždy na laterální linii, zatlačujíce ji místy, jak již bylo řečeno, 

 tak že objímá pak ty žlázy jen jako plást (Obr. 12., 14. — 16. gl. 

 ceph.) Ku předu se velmi rychle zužují v krček, který jde nahoru 

 ke kapsule a vyúsťuje na venek mezi pokožkou a stěnou ústní kap- 

 suly u ventrálního hořejšího jejího zubu. (Obr. 5. gl. ceph.) Tedy 

 u Bunostomum radiatum jsou v tom ohledu poměry podobné jako 

 u Ankylostomum duodenale. 



Cephální žlázy jsou žlázy jednobuněčné, které mají jediné ve- 

 liké jádro v končině míšku exkrečního. Leží na vnitřním jejich okraji, 

 nejsouc na té straně ani obklopeno plasmou a má podobu fazolovitou. 

 (Obr. 4. a obr. 16. n. gl. ceph.) 



Co se týče struktury těchto žláz, mohu říci, že plasmatický 

 jejich obsah jest velmi jemný, takže preparací obyčejně bývá ne- 

 smírné porušen. Barví se jen málo. Leuckart pozoroval u Uncinaria 

 stenocephala, že obsah cephálních žláz se pohyboval nahoru a dolů 

 za živa. Jest tedy hodně tekutý. Odtud by se také vysvětlily ty 

 četné, často velmi široké vakuolky v plasmě a i to, že někdy nalezl 

 jsem všechnu plasmatickou hmotu shloučenu ke středu žlázy a kolem 

 prázdný neb skoro prázdný prostor (na předním konci žlázy). (Obr. 

 12. gl. ceph.). Velice zajímavou podrobností k jejich struktuře jest kon- 



