

Bunostomùin radiatum Rudolphi 35 



Oesophagus. 



Oesophagus jest z nejpodivuhodnějších ústrojů Uncinarií. No- 

 věji jej studoval Jägerskiold a objasnil poněkud zajímavý ten orgán. 



Oesophagus u Bunostomum radiatum má kyjovitou podobu, 

 jsa vpředu úžeji vytažen, vzadu rozšířen. Jest vždycky přímý, nikdy 

 ohnut, což jest následkem jeho vnitřní chitinové stěny. Na konci se 

 náhle zužuje, vnikaje do střeva, které objímá tuto zúženou část. 



Připojení ke kapsule ústní, vlastně k její prodloužené spodní 

 části děje se náhle: koncem svým přiléhá tato chitinová stěna k oeso- 

 phago (Obr. 11.) Mezi tímto místem a vlastní kapsulou jest však 

 pletivo, které Looss nalezl též u Ankylostomum a nazval 1 i g a m e n- 

 tum cep h al o-oesophageale. (Obr. 21. lig. cph.oe.). Nemohu 

 o něm podati těch detailů, jako dává Looss. neboť nebylo možno na 

 mých špatně fixovaných objektech nalézti ve velmi rozrušeném tom 

 pletivu jader a mezí jednotlivých buněk, konstatuji jen, že je zde 

 přítomno a zejména značně vyvinuto na dorsální straně, kde přichází 

 ve spojení s vývodem dorsální oesophageální žlázy, jak se ještě 

 zmíním. (Obr. 12. lig, cph. oe.) V ligamentu nenalezl jsem nijaké 

 chitinové diferenciace, jak je popisována u Ankyl. duodenale, jako 

 tvořící jakousi čepičku nad horním koncem oesophagu. 



U Bunostomum radiatum je sice také přikryt Oesophagus shora 

 chitinovou vrstvičkou, ale ta má zde velmi ostré obrysy, je to po- 

 kračování vnitřní chitinové stěny jícnové dutiny, která přerůstá na 

 venek. Na dorsální straně ta tenounká stěna se vyzdvihuje vzhůru, 

 tvoříc t. z v. „střední kanálek" dorsální oesophageální žlázy. (Obr. 

 20. a 21. eut.) 



Jícen na horním konci svém rozšiřuje svoji dutinu a vzniká tu 

 tak zvaná „nálevka". (Obr. 11. g.) ( r Funnel", Looss), možno-li tu 

 část tak zváti, neboť lumen její jest po celé její délce trojpaprsčitý. 

 Na předu ještě se blíží kruhovitému, neboť zde jest velmi roztažen. 

 na dolním konci však dutina té nálevky jest skutečně tvaru úzké, 

 třípaprsčité hvězdy, neboť trojúhelníkovité ztlustlé boky její vystupují 

 dovnitř, skoro se dotýkajíce. 



Od konce jícnové nálevky jde Oesophagus se stejnou skoro svět- 

 lostí až dolů a chitinová jeho vnitřní stěna jeví velmi charakteristické 

 stluštěniny, které jsou jednotný po celé té 3 délce. Chitinová stěna oeso- 

 phagu totiž vůbec na vnější své straně, na níž se upevňují svaly 

 oesophagu, se rozšiřuje a to pravidlem tak, že ztlustlá místa se na- 

 cházejí vždy blíže k rohu trojpaprsčitého lumenu, kdežto na prostřední 

 své části, která vystupuje dovnitř dutiny, bývá nejtenčí. Na „ná- 



3* 



