36 XIV. Miloš Seifert: 



levce" jícnové tyto ztluštěniny ve svém vývoji velmi kolísají, neboť 

 jest tu zprvu stěna jen málo ztluštělá, pak s kruhovitými výstupky 

 (na přič. řezech) ve všech třech rozích, tedy se ztluštěninami vyniklými, 

 na jedno místo jen zkoncentrovanými, a na konec skoro plochá. 



V té části bych byl nakloněn ztluštěniny míti za jakési hrbolky 

 na stěně, jak tomu chce Schulthess a Looss. V části zadní však ty 

 ztluštěniny podržují celkem na všech řezech svých týž ráz, takže zde 

 spíše možno mluviti o lištnách, jak je vykládá Leuckart. Ovšem tvar 

 těch lišten není jednoduchý, místy se více sploštují, jindy více roz- 

 šiřují, jindy vynikají více hřebenovitě, nebo zase se zašpičatějí a vy- 

 hlubují atd. Vůbec je těžko popisovati tyto tak podivné a zajímavé 

 útvary. Někdy se v nich jeví krásná ornamentika, zejména když při- 

 stupuje pak ještě i vnitřní zrůznění té hmoty a objeví se černě nebo 

 hnědě se zbarvující vykládání v bezbarvé té stěně. (Obr. 13. ztl. st. oe.) 

 (Looss se nezmiňuje, že by byl něco podobného pozoroval a ani toho 

 nekreslí, na mých preparátech vynikají překrásné tyto struktury.) 



Na konci oesophagu nastávají charakteristické změny vnitřní 

 stěny. Především náhle na jednom místě stěna ztloustne dovnitř 

 téla jícnu. (Obr. 17. a 25. ztl. st. oe.) Ztloustnutí to děje se proti 

 pravidlu uprostřed každého ze tří boků a tvar jeho jest obdélníkový 

 a ne zaokrouhlený. Jest to nejsilnější ztloustnutí jícnové vnitřní 

 stěny. Také tvar jeho na podélném řezu je význačný. 



Za tímto ztloustnutím následují „jícnové v a 1 v u 1 y u , po- 

 necháme-li označení Loossovo („the oesophageal valves"), 

 čili „stu p ü ovi t é výr o s t ky j ícno vé", jak je popisuje Jäger- 

 skiöld, první jejich objevitel u Ankylostomy. Jsou to výstupky jícnu 

 do jeho dutiny, jakési záhyby dolů visící se tří jeho stran vnitřních 

 a uzavírající tuto dutinu. U Bunostomum jsou však méně vyniklé 

 než u Ankylostomum a na příčných řezech jeví poměry zcela takové 

 jako u tohoto příbuzného podrodu, takže se jimi nebudu déle zabývati. 

 (Srovn. obr. 18. a 19.;. 



Hlavním znakem oesophagu jest jeho mohutná s val o vina, 

 která jde celou jeho délkou a která hlavně jej odlišuje od ostatního 

 střeva. Svalstvo jícnu jest dvojí, jsou tu dle pojmenování Loossova 

 svaly marginální, které jdou od rohu trojpaprsčité dutiny, a svaly 

 vlastní jícnové, které se připojují na stěnu vnitřní. 



Marginální svaly podržují celou délkou jícnu stejnou 

 tlouštku, jsouce celkem úzké, jen na konci jícnu se velmi rozšiřují 

 a to na své basi, kde se připojují k vnější stěně jícnu. Jest to tam, 



