Bunostomum radiatum Rudolphi. 37 



kde jícen vstupuje do střeva. (Obr. 20. mg. fb.). Rozšíření počtu 

 fibril ua začátku jícnu jsem nepozoroval. (Obr. 13. — 16. m. oe.) 



Vlastní svaly jícnové mají silná a četná vlákna napínající se 

 mezi vnitřní a vnější stěnou jícnu; na vnitřní stěně se koncentrují 

 k místům ztlustlým, takže v každém ze tří oddílů jícnu obyčejně 

 možno rozeznati dvě polovice, každou k jednomu rohu. Barví se 

 Heidenhainovým haematoxylinem velmi intensivně, kdežto Looss udává, 

 že se barví slabě. Co do barvitelnosti jsem nemohl rozeznati rozdílů 

 mezi fibrilami svalů marginálních a svalů oesophageálních. 



Co do polohy jícnu v těle, možno se orientovati trojpaprsčitým 

 jeho lumenem, jehož jeden paprsek směřuje pravidelně k ventrální 

 straně. Pravidlo toto bylo vysloveno Schneiderem a platí pro všechny 

 Nematody s podobným jícnem. 



Jícnové žlázy. 



Mezi svalstvem jícnovým rozvětvují se po celé délce jícnu jíc- 

 nové žlázy, které jsou tři do počtu, dor-ální a dvě subventrální. Ne- 

 mohu dáti podrobného jejich popisu, poněvadž plasma těchto žláz zvlášť 

 fixací na objektech mých utrpěla, jen o dvou bodech, zvlášť zajíma- 

 vých a význačných, se zmíním, o jádrech těchto žláz a o vývodu 

 dorsální oesophageálm žlázy. 



Jádra oesophageálních Mas. V zadním konci jícnu, v části, která 

 zasahuje již do dutiny střevní, nalezl jsem tři neobyčejně veliká 

 jádra. Podle polohy a tvaru jejich soudím, že to jsou jádra oesophage- 

 álních žláz. Zvláště jádro na dorsální straně je veliké, vyplňuje skoro 

 celé dorsální pole jícnu, druhá dvě jádra proti tomuto jsou menší, 

 ale přece sama o sobě neobyčejné veliká, jak viděti na vyobrazení 

 (Obr. 19. n. gl. d., n. gl. sbv.). Tu viděti všechny tři stejné velikosti, 

 což však jest následkem toho, že nucleus dorsální žlázy jest výše 

 než nuclei subventrálních žláz, takže zde sříznuta jen spodní jeho 

 část. Tvar těchto jader je ovální, často poněkud laločnatý. 



Neobyčejná velikost všech tří těchto jader jest zvlášt nápadná, 

 neboť u Ankyl. duodenale žlázy subventrální mají jádra velmi malá, 

 takže zůstávala dlouho nepovšimnuta. To bylo dokonce i příčinou, že 

 subventrální žlázy byly vzaty v pochybnost jako buňky samostatné 

 a tyly vykládány jako větve dorsálních žláz. Nálezem mým zjištěna 

 nade vši pochybnost jejich samostatnost. 



Leuckart udává též, že v zadním konci „pharyngu" Ankylostomy 

 sou tři vesiculární jádra značné velikosti, ale není vyloučeno, že se 



