50 XIV. Miloš Seifert: 



fungující části cementové žlázy zmizí v dutině, která tu vzniká re- 

 sorpcí buněk žlázy, splývaje s ní. Tou společnou dutinou vlévá se 

 ductus ejaculatorius do rekta a to nedaleko konce chylového střeva. 

 Tak vzniká kloaka, dlouhý kanálek s chitinovou stěnou, který za- 

 chovává svou polohu k ventrální straně těla až k svému ústí na 

 venek, provázen jsa na dorsální své straně spiculárním kanálkem. 

 (Obr. 28. a 38. U.) 



Apparat spiculární. 



Spiculární apparat Bunostomum jest zvlášť zajímavý, poněvadž 

 vykazuje veliké rozdíly proti poměrům pozorovaným na Anlcylostomum 

 duodenale, jediném to druhu z Uncinarineí, který v podobném roz- 

 sahu dosud byl studován. Kromě toho mohu podati řadu nových po- 

 drobností anatomických. 



Již Stossich, který praví o Uncinaria radiata, že je těla mno- 

 hem silnějšího, vyvinutějšího než Uncinaria cernua, udává charakte- 

 ristickou poznámku, co se týče spiculí: „I cirri sono lunghissimi, 

 sottilissimi e di colore rosso bruno, mentre nell U. cernua i cirri 

 sono corti." I Railliet píše o nich, že jsou „d'uue longueur remar- 

 quable" a udává délku jejich na 3*8 až 4 mm. Mohu potvrditi tato 

 pozorování. Měřil jsem též délku spiculí a nalezl průměrně 4 mm., 

 což znamená velmi mnoho, povážíme-li, že na př. u Ankylostomum 

 duodenale se udává jen 2 mm. Šířka spicula nebyla Raillietem mě, 

 řena, ač i ta je neobyčejná, neboť jsem naměřil průměrnou šířku 

 vlastní spiculární trubičky (bez křídel) na 6 a, v zadu 3 a, neboť se 

 spiculum na konci vytahuje v tenounkou špičku. Šířka pochvy, v níž 

 probíhají obě spicula, odhadnuta mnou /ia 30 jí. Bodací destičky na 

 konci spiculí jsou široké 8 a a délka jejich obnáší 40 a. Hmota spi- 

 culí jest chitinová, barvy i za živa žlutohnědé. Barvivy se barva spi- 

 culí nezměnila. 



Celou délkou spiculí prochází uzounký kanálek. Nahoře se ten 

 kanálek otevírá šikmo, takže apertura jeho jest nakloněna k ose spi- 

 cula. Zároveň se při tom stěny spicula velmi ztenčují. Na příčném 

 řezu vidíme, jak průřez spicula nabývá podoby „u", s rameny na- 

 horu se rozestupujícími. A tu objevují se po stranách spicula podivu- 

 hodné hrbolky, kterých v příčném směru bývá 5 — 6 (obr. 33. hr.) 

 a které dolů též v řadě sestupují. Stává se asi někdy, že takové vý- 

 růstky objeví se i uvnitř, neboť tak si vysvětluji okénka, která 

 v těchto místech na některých sériích v rohu spicula jest viděti. 

 (Obr. 33. ok.). Dolů tyto hrbolky nejdou daleko a místo nich se 





