54 XIV. Miloš Seifert: 



zredukovaná, se rozdělí na dvě části, z nicbž každá pak přilehne 

 k vnitřní straně křídla jednoho spicula. Odtud tedy dovedeme si vy- 

 světliti ty plasmatické polštářky (ovšem velmi nepatrné, takže snadno 

 se přehlédnou) na koncích křidel spiculí, s nimiž se setkáváme na 

 příčných řezech; neřekli bychom, neznajíce celého jich vývoje, že 

 jsou to části sarcoplasmy svalů vně mimo kanálek ležících. 



Kanálek zatím se vyprázdnil a zůstávají v něm jenom spicula. 

 Stěna chitinová po vleká celý jeho vnitřek a dodává mu tak neoby- 

 čejné pevnosti. Brzo jest to zvýšeno ještě tím, že značně ztloustne 

 (obr. 28. a 38. c. sp.), a to na stranách a se hřbetu, a v těchto 

 ztluštěninách že ukládají se jakési podélné lištny, t. j. partie zvláštní 

 hmoty velmi intensivně se barvící. Na podélných řezech viděti, že to 

 jsou podélná tyčkovitá nebo deskovitá (hřbetní část) chitinová tělesa, 

 která jdou dosti hluboko dolů, (Obr. 28. op. sp. c.) Jsou to jakési 

 opory chitinové stěny spikulárního kanálku. Na hřbetu kanálku 

 deskovitá rozšířenina nejde daleko, za to ale po stranách jdou ty 

 části dále, ne však oboje stejně. Jedno to chitinové tělo jde dolů až 

 k místu, kde začíná kloaka. Dolů se ještě rozšířilo, takže má pak 

 průřez hemisferický, velmi charakteristický. O těchto chitinových 

 výkladech stěny spiculárního kanálku zmiňuje se také Looss u An- 

 kylostomum; jest to to, co vyznačuje na obrázcích jako eut* Však ne- 

 obírá se s nimi, nepřikládaje jim žádného významu. U Bunostomum 

 jsou však tak mocně vyvinuty, že by se co do svého rozvoje mohly 

 srovnati jen s gubernakulem u Ankylostomum, Loossem za samo- 

 statný orgán pojatým a s velikou důležitostí popisovaným. Toho gu- 

 bernakula zde u Bunostomum není, za to jsou zde tyto podivné útvary, 

 které ovšem, přiznáme-li gubernakulu funkci Loossem mu připisova- 

 nou, s ním stejného významu fysiologického nejsou. Myslím, že 

 slouží jen za mechanickou oporu kanálku. (Sr. obr. 36., 37. op. 

 sp. c.) 



Kanálek spiculární v místech, kde se objevují nejmocnější tato 

 chitinová těla, jest provázen s neztlustlé strany vysokou plasmatickou 

 čepičkou, v níž nalezl jsem jádro. (Obr. 52 ; ) To jest buňka spicu- 

 lárního kanálku, jak ji poznal též Looss u Ankylostomum. 



Plasma její je hustá, zrnitá, jen na basi té čepičky jest struk- 

 tury podivné, alveolární. Zajímavo, že pod tím místem vytvořuje se 

 dutina ve stěně spiculárního kanálku, která v tu stranu pod buňkou 

 spiculárního kanálku hřebenovitě vyniká ven. 



Přiblíživ se ke kloace, spiculární kanálek nabývá určitého rázu, 

 který pak již podržuje po celou délku svého průběhu až do ano- 



