2 XXII. Dr. Karel Sulc: 



hledati znaků nových mikroskopem, když staré, jedině lupou 

 zjišťované se ukázaly nespolehlivě viděnými, a vůbec nepostačitelnými 

 k přesnému odlišení. — Dále jest třeba v soulad uvésti starou, vět- 

 šinou ledabylou a povrchní nomenklaturu s novými poznatky vše- 

 obecné hmyzí morfologie; to hlavně se týče pojetí žilnatiny křídel, 

 konce těla a jeho přívěsků. — Ve svém dolejším popisném vzoru 

 (schéma), dle kterého jsem se při studiu řídil, srovnám nomenklaturu 

 moderní s pojmenováním starším, hlavně Loewovým, aby homologie 

 s rozdíly lépe vysvitly, a oboje popisy čtenáři stejně přístupnými se 

 staly; dle zásad v této práci uváděných popsal jsem již několik druhů 

 P s y 1 1 s obrázky, na něž zvláště k vůli snazšímu porozumění a srov- 

 nání poukazuji. (Šulc 04, 07, 07 bis, 08, 09.) 



Srovnávací popisové schéma. 



Hlava. — Temeno jest ploché, v zadu v týle obyčejně 

 mělce na 0'06 • stejnoměrně vykrojené, neskytá samo o sobě svým 

 jednotvárným vzhledem a poměrem rozměrů žádných rozdílových 

 znaků; používáme jen jeho délky ve střední čáře (v zadu od nejzaz- 

 šího bodu, až do středu nepárového oka v předu), měřící z valné 

 většiny 020 mm, ku srovnání s délkou kuželů čelních. — Párová 

 jednoduchá očka sedí v zadních rozích temene, nepárové 

 o k o na předním konci čáry střední ; toto poslední jest vždy viděti 

 při pohledu s hora a jeho sídlo jest neměnitelné, kdežto jednoduchá 

 párová zadní očka, nemusí právě vždy seděti v zadních rozích (jak 

 jest obvyklým případem), ale mohou býti posunuta celkem něco do 

 předu a do vnitř; tato pří pádnost jest však velmi řídká tak, že od ní 

 dosud pro účele differenciálně-diagnostické mnoho očekávati nelze, ale 

 přece se musí zaznamenati k vůli srovnání s druhy snad v budoucnu 

 nalezenými. — Oči složené v postavení a velikosti se nemění. — 

 Tykadla: jsou monotónně nitkovitá, desítičtenná ; velikosti jednot- 

 livých článků jako rozdílů použiti nelze, neboť individuální variabilita 

 v tomto směru jest značná; absolutní délka tykadel byla by dobrým 

 rozdílem, ale i ta točí se z velké většiny od 0*90 do T30 mm, 

 že rozdíly nejsou tak veliké, aby se k druhovému odlišení daly upo- 

 třebiti; mimo to i individuelní variabilita jest značná, mající rozpětí 

 při svrchu udané míře až i 0*20 mm (t. j. 20— 30°/ )> číslo zajisté 

 vysoké; jen u dvou našich druhů jest v délce tykadel míra obvyk- 

 losti překročena, a to jest l J s. alni L. a Foersteri Flor, kde dosahuje 

 délka tykadel 3 — 4 mm ; při celkové délce zvířete 3'5 mm, sahají 



