O vyskytování se oxalátu vápenatého u vyšších myxomycetů. 3 



od silného zvápnění mléčně bílé (sbírané Jackem v okolí Saleinu, 

 jež odpovídají úplné diagnose P. marginaty Schweinitze ze severní 

 Karoliny), se všemi přechody do typických, žlutohnědě zabarve- 

 ných." — 



„Stavba stěny výtrusnice táž jako v předešlém druhu (P. de- 

 piessa Lib.). Vnitřní blána jednostejná, tenká, nabotnávající, pružná, 

 žlutá, pokrytá na zevnitř tuhou, hrubou, mocně zrnitou korou, se 

 kterou jest dokonale srostlá. V té zevnější vrstvě nalézají se více 

 méně četné drobné krystalky vápna." 



Z Rostafinského čerpal též Zopf pro svou kompilaci: „Die Pilz- 

 thiere oder Schleimpilze, jenž na str. 169 toho díla praví všeobecné 

 o Perichaenaceích : Ihre Hülle . . ., die bisweilen sogar eine Incrustation 

 von Kalk in Form unregelmässiger, dicht an einander gefügter Körner 

 erleidet." 



Také poslední monografické dílo o myxomycetech — míním A. 

 Listera : A monograph of the mycetozoa 1894 — zmiňuje se u Peri- 

 chaena depressa Libert (p. 197) o „superficial crust of angular crystals 

 of lime u (na sběru nacházejícím se v Kew Garden a pocházejícím 

 z Brisbane). 



„Deposits of Ume on the sporangium-wall are of fréquent occu- 

 rence both in the latter species and in P. populina, and although 

 they are unusually abundant in the Brisbane specimen, the character 

 is not of sufficient importance to give specific distinction. O Peri- 

 chaena populina Fries praví Lister (1. c. p. 198) „In gatherings where 

 the colour is pure white, the outer layer of the sporangium-wall 

 consists of crystalline deposits of lime without the intermixture of 

 brown granules". Na téže stránce mluví o „acicular or angular cal- 

 careous deposits". 



Všude tedy mluví se pouze o vápně, nepraví se však nikde, 

 zda jest to uhličitan nebo oxalát vápenatý. 



Před více lety sbíral jsem v jihozápadních Čechách u Chudenic 

 na větévce dubové slizovku, kterou dle tvaru přisedlých plodnic a dle 

 narůžověle mléčného vzezření považoval jsem za silněji zvápnatělou 

 formu od Perichaena populina Fries (= P. corticalis Rostaf. Šluzowce 

 p. 293, fig. 188). Odložil jsem tuto formu a teprve v nejnovější dobé 

 při revisi Perichaen dostala se mi opět do rukou. 



Jaké však bylo moje podivení při mikroskopickém ohledání, 

 když místo rour kapillitia typickým zrněním opatřených, jaké v rodu 



1* 



