4 XXIV. Ladislav F. Celakovský: 



Perichaena se objevují, spatřil jsem mezi massou výtrusův vlákna 

 spirálami obtočená, tedy vlášení, jaké přísluší zástupcům rodu 

 Trichia. 



Ačkoli vlákna byla mezi hojnými výtrusy poměrně jen spoře 

 zastoupena, abnormálně krátká a někdy trojramenná, přece dle povahy 

 spiral nebylo pochybnosti, že jest mi co činiti s nějakou pravděpo- 

 dobně zvápuélou formou druhu Trichia contorta Rost., u níž zváp- 

 nění v literatuře dosud zaznamenáno nebylo. 



Tím obrátil jsem ovšem svůj interess ke zvápnění plodnic. Na- 

 lezl jsem, že zvápnění to zcela odpovídá onomu, jaké u Perichaena 

 populina Fries se vyskytuje a jaké hořeji v popisu Rostafinského bylo 

 podáno. Zrnka krystallická byla nestejné velikosti, některá až 40 (i 

 široká, polyedrická neb slabě hvězdicovitá, odpovídající tudíž spíše 

 krystallickým drůzám. Na povrchu zdála se býti drsná, jakoby korro- 

 dovaná, takže o stanovení krystalografických forem za těch okolností 

 nemohlo býti ani řeči. Musil jsem se tudíž při vyšetřování kvality 

 oněch zrn obmeziti pouze na důkazné methody mikrochemické. 



Počal jsem s obvyklým činidlem na důkaz karbonátové povahy 

 krystallků, totiž s kyselinou octovou na polovic i do dvou třetin vo- 

 dou zředěnou. Zrna se ani po hodině v tomto činidle neumenšila, 

 ba zůstala nerozpuštěná i po zahřátí praeparátu. Též bublinky kysličníku 

 uhličitého nevznikly žádné. Domnívaje se, že snad umístění zrnek 

 v ústrojné hmotě zevnější stěny zdržuje účinek kyseliny octové, nechal 

 jsem stěnu s krystallky pod sklíčkem krycím po 2 dny v kontaktu 

 s polozředěnou kyselinou octovou, aniž by však nějaký úbytek na 

 velikosti krystallických zrn bylo lze pozorovati. Jakmile však jsem 

 z praeparátu octovou kyselinu odstranil a nahradil ji kyselinou solnou 

 koncentrovanou, ihned zrnka dotyčná počala se rozpouštěti a v něko- 

 lika minutách ze stěny výtrusnicové docela zmizela. C0 2 v podobě 

 bublinek však v praeparátu nepovstal žádný.*) Zrnka také se rychle 

 rozpouštěla v koncentrované kyselině dusičné a v kyselině sírové. 

 V posledním případě vystřelily kolem zrnek známé jehlicovité kry- 

 stallky sádry na důkaz, že se zde skutečně o sloučeninu vápenatou 

 jedná ; ani zde nevznikl žádný plyn v praeparátu pod krycím sklíčkem. 



Z toho již musil jsem souditi, že zrnka krystallická nejsou uhli- 

 čitanem vápenatým, nýbrž pravděpodobně oxalátem vápenatým. Toto 

 mínění řadou dalších reakcí mikrochemických bylo potvrzeno. 



*) Dle Melnikova musilo by se v koncentrované kyselině solné i malé 

 množství karbonátu vývojem bublinek kysličníku uhličitého prozraditi. 



