O vyskytování se oxalátu vápenatého u vyšších myxomycetů. 5 



V roztoku chloridu barnatého zůstala zrna nezměněna, nepovlé- 

 kala se zrnitou vrstvou síranu barnatého, kdežto ve směsi solné ky- 

 seliny a chloridu barnatého beze stopy zmizela. Oproti hydrátu 

 drasélnatému byla zrnka dosti resisteutní, ale za více hodin náhle se 

 rozpouštěla, načež v okolní tekutině vytvořily se nové krystallky 

 v podobě šestibokých tabulek.*) 



V několika pokusech dal jsem do kapky kyseliny solné zvápna- 

 tělou stěnu výtrusnice, načež po rozpuštění zrnek krystallických jsem 

 kyselinu solnou nechal volně do vzduchu ve tmě se vypařovati. Za 

 nějaký cas vznikly v tekutině karakteristické krystallky oxalátu vá- 

 penatého (šestiboké destičky soustavy jednoklonné) tím, že uvolněná 

 kyselina šťavelová po dostatečném zředění kyseliny solné opět na 

 chlorid vápenatý počala reagovati, srážejíc z něho za vývoje HCl oxalát 

 vápenatý v krystallické podobě. 



Vzniklé takto krystallky opět byly nerozpustné v kyselině octové, 

 rozpouštěly se však v kyselině solné a sírové, v této za tvorby jehlic 

 sádrových, dále ve směsi kyseliny solné a chloridu barnatého. 



Několik pokusu také provedl jsem tak, že rozpustil jsem 

 v kapce kyseliny solné zrna krystallická, naóež přičinil jsem k vůli 

 neutralisaci trochu ammoniaku. Tím vznikly v kapce rychle karakte- 

 ristické krystallky oxalátu vápenatého, jež opět tak reagovaly, jak 

 výše bylo vytčeno. 



Máme tudíž u Trichia contorta první případ mezi myxomy- 

 cety, kde stěna v zevnější vrstvě inkrustována jest krystallky oxalátu 

 vápenatého. 



Měl jsem ihned podezření, že také u Perichaen zrnka krystal- 

 lická v zevnější hnědé vrstvě uložená mohla by býti oxalátem vápe- 

 natým. Skutečně shledal jsem podrobným vyšetřením druhu P. popu- 

 lina Fries, že se věci tak mají. Uhličitan vápenatý tam není přítomen 

 anebo jen v nepatrném množství, kdežto zrnka inkrustující reagují 

 na oxalát vápenatý! Podotýkám k tomu, že všechny reakce, o nichž 

 jsem u Trichia contorta se zmínil, provedl a vícekráte opakoval jsem 

 také u různých sběrů od P. populina s výsledkem vždycky stejným. 

 U P. depressa Libert, jak již Ptostafiúski podotýká, jest zvápnění 

 slabé, a proto těžko rozhodnouti, zda-li ve stěnách jedná se o inkru- 

 staci uhličitanu či oxalátu vápenatého. Mám za pravděpodobnější al- 

 ternativu druhou, poněvadž kysličník uhličitý po přidání koncentro- 

 vané kyseliny sírové se netvoří. 



*) Srovnej : A. Zimmermann, Die botanische Mikrotechnik 1892. 



