BULETINUL SOCIETĂŢII DE ŞTIINŢE 21 



chiar definesc corpurile, cât şi cu caractere speciale stării, starea 

 gazoasă apropiind mai mult corpurile între ele. Şi oare, n'ar mai 

 putea exista şi alte stări în cari această apropiere să fie şi mai 

 mare, în cari caracterele de deosebire între corpuri să se împuţi- 

 neze ? N'ar putea exista şi o stare în care aceste caractere să dis- 

 pară şi materia să apară astfel ca fiind unică, diversele corpuri chi- 

 mice nefiind în această ipoteză decât manifestări diverse ale aceleeaş 

 substanţe primordiale, sau chiar a eterului însuş ? 



Corpurile au trebuit să se considere ca formate din molecule şi 

 moleculele din atome : ipoteze de sigur. Dar aceste concepţiuni au 

 putut să explice diversele fenomene, şi mai mult, să stabilească pe 

 cale deductivă şi altele şi să lege pe unele de altele ca o cocauzali- 

 tate. Atomele există aşa dar; poate nu cum sunt concepute azi şi 

 cum au fost concepute şi de cugetătorii lumii vechi, dar sunt nişte 

 ceuri, sunt ceva. Şi, după cum s'a simţit necesitate a se considera 

 molecula ca un conglomerat, într'un mod oarecare, din atome, oare 

 atoma nu s'ar putea şi ea la rândul ei să fie un conglomerat de 

 subatome, ca să le zicem astfel? Şi cum atomicitatea a explicat 

 atâtea fenomene fizice şi chimice cunoscute, subatomi citat ea ar 

 putea să explice şi ea şi altele, sau să conducă la altele, de cari 

 poate noi nu avem azi idee, fiind de aşa natură că scapă mijloa- 

 celor noastre de investigaţiuna de până azi. Concepţia cu totul 

 nouă a ionilor ar putea şi ea cu totul intra în aceste consideraţiuni. 

 Şi considerând lucrurile astfel, am putea ajunge până la concep- 

 ţiunea atomei eterului ca ultima subdiviziune a materiei, cel puţin 

 în raport cu materia, daca nu şi cu spaţiul. 



Dar dacă materia sub starea ei gazoasă eexpansibilă,sub starea 

 eterică de ce nu ar umplea spaţiul infinit? Căci ar putea fi spaţiul 

 absolut gol ? Chiar materia, sub starea ei gazoasă, n'ar permite a- 

 ceasta, căci ea s'ar împrăştia în întregul spaţiu. Obiecţiunea că gra- 

 vitaţiunea ar putea fi o cauză de limitare a expansibilităţii cade de 

 la sine, dacă cauza gravitaţiunii este eterul chiar, deoare daca fără 

 eter n'ar fi gravitaţiune, cum s'ar putea ea opune expansibilităţii, 

 care tocmai ar tinde să formeze eterul ? 



Vom admite aşa dar existenţa acestui fluid cosmic eterul. 



Iar materia, tot ca pe o existenţă de aceeaş natură cu eterul, pu- 

 tând fi un rezultat al eterului, eter condensat, eterul spaţiului tră- 



