92 BULETINUL SOCIETĂŢII DE ŞTIINŢE 



începe cu : » Cuvânt împreună către toată seminţia românească, 

 ce se află pretutindenea pravoslavnici în această limbă" şi a 

 fost răspândită aşa de mult încât până astăzi, în sute de biserici 

 în fundul părţilor locuite de românii din Ungaria, se mai citeşte 

 Cazania (Evanghelia) pe ea. 



Acestor şcoli şi celor din secolul al XVI-lea se mai datoreşte : 

 Zaconul (legea) sau prescrierea pravilei (canoanelor) bisericeşti, 

 scrisă slavoneşte de grămăticul Damian, precum şi Sinopsis a is- 

 toriilor începute de la zidirea lumii, aflate în scrierea ieromonahului 

 Eremia. 



De altfel manuscrisele slavone, cu deosebire cele din Moldova, 

 sunt superioare celor slave şi chiar şi celor ruseşti. Ca dovadă, se 

 dă cu deosebire cele scrise de către Nicodem, aflate la mănăstirile 

 dela Homor şi Vorăneţi. 



Instrucţiunea publică, de altfel, erâ mai răspândită decât se 

 crede, chiar dela începutul secolului al XVI-lea, când constatăm deja 

 şcoli primare, aflătoare în satele de răzeşi, adesea întreţinute pe 

 propria lor cheltuială şi cari s'au păstrat de altfel, ca atare, în unele 

 sate din ţară dela noi, până în momentul când Statul a început a 

 se ocupa de această chestiune, în secolul trecut ; îar în Basarabia, 

 în satele de mazili şi de răzeşi, mai dăinuesc câteva până în 

 prezent. 



Astfel Ştefan Tomşa, care domni de la 1563 — 1564, învăţase 

 carte, în copilăria sa, în frumosul sat de răzeşi, neaoşi şi dârji încă, 

 de la Rădăşani de lângă Fălticeni. 



Ţin a vă pune în evidenţă că nu mult după descoperirea tipa- 

 rului, la 1508, ieromonahul Macarie, în Târgovişte, sau poate la 

 mănăstirea Bistriţa, tipăreşte prima » Liturghie" şi la 15 12 Evan- 

 ghelia, pe când în Rusia tiparul începe de abia la 1564, de oarece 

 erâ considerat ca un «meşteşug diavolesc" şi tipărirea cărţilor se 

 socotea ca »un lucru necurat". 



Tiparul începe astfel la români încă de sub Mihnea-cel-Rău şi 

 Vasile Lupu. 



In secolul al XVI-lea, se aflau tipografii române la Târgovişte, 

 Mănăstirea din Deal, Bistriţa, Braşov, Alba-Iulia (Bălgrad), Sas- 

 Săbeş şi Oră şti a. 



In curând tipografia fu la noi cu mult mai în floare ca în tot 

 Orientul. 



De la noi plecară ucenici până la Tiflis, spre a înfiinţa şi acolo 

 această arta. 



Numărul cărţilor slavone tipărite în ţările române este cu totul 



