108 BULETINUL SOCIETĂŢII DE ŞTIINŢE 



Cu el s'a fondat Universitatea din Moscova, al cireia rector 

 (curator) a fost de la 1778 — 1801. 



El a scris numeroase poezii ; a scos două reviste încă de pe la 

 1 760 şi a scris cea mai frumoasă poemă ce are literatura rusească : 

 ^Rosiada«, prin care caută să întărească mişcarea naţională ru- 

 sească în lupta acestui popor contra Turciei. 



El fu numit Omer al Rusiei, iar istoricul Solovief zice : » Italienii 

 aveau pe Torquato-Tasso, Portugezii pe Cambens, Englezii pe 

 Milton, Germanii pe Klopstok. Francezii pe Voltaire, iar Ruşii pe 

 Herăscu, care a scris geniala sa : Rosiada la 1779". 



Printre ultimii, trebuie să adăugăm şi pe Alexandru Sandu 

 Sturza, mare învăţat, şi care ajunsese consilier intim împărătesc. 



Aşa am împărţit noi avutul nostru naţional de gândire şi price- 

 pere cu popoarele vecine, cari adesea ne-au făcut atâta rău, dar 

 cari aveau condiţiuni de vieaţă mai prielnice ca a noastră. 



Unul dintre d-voastră, mai tânăr, ar putea să arate câţi actual- 

 mente din oamenii cu vază din ţările vecine, sunt tot de origină, 

 română : căci dacă un Teclu, profesor ales de chimie la Academia 

 de comerţ de la Viena, din generaţiunea bătrână, şi un Levanditi 

 şef de laborator la institutul Pasteur de la Paris, sau Racoviţă, in- 

 trepridul explorator de la Polul Sudic, din generaţiunea tânără, se 

 dau cu fală ca Români, câţi însă la Petersburg, la Odesa, la Sofia şi 

 aţâţi alţii, din aceleaşi ţări, din Ungaria, Serbia şi Grecia, ajunşi 

 toarte sus, nu au însă curajul a o spune, ca bătrânul şi marele în- 

 văţat Metschnicof. care îşi face o adevărată mulţumire sufletească, 

 căutând să-şi limpezească origina sa moldovenească. 



Nu pot încheia fără a reaminti încă de mulţumirea sufletească ce 

 am avut când, luând parte, la 1884, la Congresul Asociaţiunii Fran- 

 ceze pentru înaintarea şi răspândirea ştiinţelor, în excursiunea ce 

 am făcut la Vendome, am găsit în curtea muzeului şi liceului local 

 statua descendentului Banului Mărăcine, a marelui poet şi refor- 

 mator al literaturii franceze, Ronsard. recunoscut de origină ro- 

 mână chiar şi în călăuzele ce ni s'au distribuit cu această ocaziune. 



Un popor care a suferit atât de mult prin faptul situaţiunii sale 

 geografice şi chiar al originii sale latine ; un popor care n ? a avut 

 decât restrişti în timp de 1800 de ani, când îl cunoaştem însă mai 

 de aproape, ne surprinde deopotrivă că a putut să reziste în astfel 

 de cumplite împrejurări, şi că a putut încă să mai facă în acest 

 timp ceeace a produs el în trecut şi până astăzi şi să mai iî contri- 

 buit şi la cultura generală, în modul cum am văzut mai sus. 



