178 BULETINUL SOCIETĂŢII DE ŞTIINŢE 



Precum se vede, metoda cu carbonat de mangan nu poate fi uti- 

 lizată în mod practic decât la dozarea Cu, Cr şi Pb. 



Căutând a ameliora metoda în sensul ca ea să poată fi genera- 

 lizată şi la dozagiul altor metale, respectând principiul în sine, am 

 găsit că se poate înlocui cu succes carbonatul de mangan prin hi- 

 droxidul respectiv. 



Hi dr oxidul de mangan Mn(OH) 2 se poate obţinea dela orice 

 sare solubilă de mangan, la tratarea cu hidrat de potasiu, sub forma 

 unui precipitat gelatinos de coloare gălbue, care devine curând 

 brun. Această instabilitate parţială însă a hidroxidului nu influen- 

 ţează, după cum am avut ocazia de a constata, întru nimic asupra 

 rezultatelor analitice. 



In diversele noastre încercări am procedat astfel : 



La ioc. c. soluţie normală de sulfat de mangan diluată conve- 

 nabil cu apă s'a adăugat io c. c. de soluţie normală de KOH, şi 

 s'a agitat bine. Lichidul ce acoperă precipitatul trebuie să arate 

 reacţie neutră. Precipitatului, separat de lichid prin decantarea a- 

 cestuia, -i s'a adăugat 5 c. c. soluţie normală de sulfat de cupru şi 

 s'a fiert câteva minute. Filtratul la care s'a adăugat şi apele de spă- 

 lare a fost titrat cu soluţie de permanganat de potasiu, cum s'a 

 arătat mai sus. Şi aici ca şi în cazul carbonatului am fost nevoiţi să 

 întrebuinţăm 15,6 c. c. din soluţia de permanganat. 



Rezultate identice, uneori cu diferenţe neînsemnate, am obţinut 

 şi cu celelalte soluţiuni normale ale sărurilor de CV, Co, Ni. Zn. 



Pentru fiecare din soluţiunile normale de Cu, Ni, Co, Zn, Cr 

 am făcut câte cinci încercări şi numărul centimetrilor cubi de licoare 

 de permanganat necesar n'a variat decât între limitele 15,5 şi 15,7. 



Metoda aceasta nu poate fi aplicată la dozagiul plumbului, de 

 oarece acesta formează cu hidratul de mangan compuşi solubili 

 parţiali în apă, fapt care influenţează rezultatele. 



In rezumat, dozagiul sărurilor de Cu, Cr, Pb, prin ajutorul car- 

 bonatului de mangan,, şi acela al Cu, Zn, Cr, Co, Ni, prin ajutorul 

 hidroxidului de mangan, e cât se poate de uşor, iar exactitatea sa 

 nu lasă nimic de dorit. 



In practică nu avem nevoie decât de o soluţie titrată de perman- 

 ganat. Soluţiile de sulfat de mangan, de carbonat şi de hidroxid 

 de potasiu, putând fie de titruri aproximative, de oarece indepen- 



