ISLANDS BERGSBYGGNAD. 29 



till Hafravatn, sålunda bildande det vågformiga lågland, som här utbi^eder sig mot 

 Faxafjorden. 



Sannolikt till följd af nivåförhållanden har denna bergart i allmänhet blifvit be- 

 traktad såsom en af Islands äldsta. Mackenzie förklarar den dock rent ut för en lava, 

 ehuru han förgäfves söker förklara dess vågformiga yta, alldenstund "en lavaström icke 

 kunde flyta öfver och betäcka kullarna, då ingenting tycks hafva hindrat den att flyta 

 rundt omkring dem". Icke ens Winkler kan undgå att erkänna den påfallande lik- 

 heten mellan den ifrågavarande bergarten och äkta lavor. Derom påminner hela af- 

 lagringens form, den ofta och i storartad skala strimmigt eller böljformigt flutna ytan 

 och samlingarna af stora och små blåshål i den fincelliga massan. 



Bei'gartens lagringsförhållanden äro ej fullt klara, åtminstone hvad öfverlagrin- 

 garne beträffa. Kjerulf anger visserligen att vid Hafravatn, på vägen till Seljadalen, 

 uppträder en ljus skifformig tät trapp öfver "dolerittrappen", men detta har förmod- 

 ligen endast afseende på ömsesidiga nivåförhållanden, hvaraf ingen bestämd slutsats i 

 fråga om åldern härstädes kan dragas, ehuru det å andra sidan naturligtvis oftast kan 

 vara sannolikt, att den bergart, som betäcker dalbottnen, är yngre än den, som be- 

 täcker höjderna, såsom fallet är med så många af de nyare lavorna. I så fall skulle 

 KjERULFS anmärkning tala till förmån för "dolerittrappens" uppkomst efter den ljusa, 

 skifformigt afsöndrade trappen. 



Att denna doleritlava betäckes af den nyare lavan mellan Hafnarfjord och EUida- 

 vatn är afgjordt, och likaså af tuffen vid Fossvogr, Laugarnes med mera, men dessa 

 aflagringar tillhöra de yngsta i landet. Enligt Mackenzie betäcker densamma deremot 

 vid Gärdar på Alftanes, söder om Reykjavik, en tuff med vackeartad grundmassa och 

 vid kusten emot Viöey, enligt Robert, en skiktkomplex af den vanliga basalten. 



Om man således af sjelfva bergartens struktur, framförallt dess slaggiga, lava- 

 artade beskaffenhet och äfven af dess lagringsförhållanden lockas att anse densamma 

 såsom en af Islands yngre bergarter, istället för en af de äldsta, så bestyrkes ett sådant 

 antagande ytterligare vid jemförelse med de bergarter, som uppträda i foten af de 

 egentliga basaltfjällen eller bilda deras underlag, hvilka bergarter tvifvelsutan måste 

 hänföras till landets äldsta. Dessa utgöras nämligen af täta, kristalliniska doleriter, 

 eller mandelstensartade basalter eller vackor, såsom i foten af Esja, i nedre afdelningen 

 af Biilandstindr vid Berufjorden, i bottnen af dalgången vid Rödefjorden och alla andra 

 ställen, der utbildade basaltfjäll förefinnas. De basaltartade bergarterna i denna afclel- 

 ning äro sålunda antingen kompakta eller mandelförande, under det att i Reykjaviks- 

 lavan alla blåsigheter äro outfyllda och bibehålla samma slaggigt småkristalliniska be- 

 klädnad på sina inre väggar, som många bland de yngre lavorna. Det skulle dock 

 förefalla besynnerligt, om en af landets äldsta, augitrika bergarter, som dessutom är 

 uppfylld af talrika celler och blåshål, skulle hafva kunnat bibehållas oförändrad, under 

 det att de motsvarande bildningarna på andra ställen alltid genomgått någon meta- 

 morfos och ofta äro till stor del omvandlade, håligheterna utfyllda med mandlar, hela 

 bergmassan förvandlad till väcka eller till en tät kristallinisk bergartmassa och sä vidare. 

 Om denna bei^gart vore en af landets äldsta, borde man för öfrigt finna densamma 

 genomdragen af talrika gångar, i likhet med förhållandet vid den äldre basalten. Lik- 



