ISLANDS BERGSBYGGNAD. 



33 



KjERtiLF nämner flerstädes "trapp" med lavastruktur, särdeles från toppen af Tindastoll 

 vid Nordkusten, der han iakttagit ett strömformigt läge hos "trapplavan". 



Flera författare hafva omnämnt basaltlager med förslaggade begränsningsytor, lik- 

 som i Akrafjäll. Ett vackert exempel derpå har jag funnit i Nordlandet i den stora 

 basaltformationen derstädes, i Nordrärdalen mellan Oxnadalen och SilfrastaÖir. Der 

 finnes bland annat i den norra dalväggen en klyfta med lodräta väggar, som bildas 

 af åtta basaltlager, hvardera omkring 12 fot mäktigt, vexlande med tufflager af 1 — 4 

 fots mäktighet. Basalten är dels tät, dels mandelstensartad, med tydligt fluten slagg- 

 yta på den undre sidan vid begränsningen mot tuffen. 



I sin inre massa är o basaltlagren skiffriga, liksom de öfversta lagren i Esja och 

 flerstädes. Derjemte finnas dels tomma, dels utfyllda blåshål. På ett ställe iakttages en 

 hvalfformig hålighet, en eller par fot i sin längre diameter, 

 hvaröfver massan haft sig, såsom teckningen utvisar, a är ba- 

 salt med slaggig yta emot tufflagret b. Det öfversta lagret 

 innehåller den hvalfformiga håligheten, uppdrifven af gasarter 

 i den smälta massan. På Öxnadalsheden, öfver hvilken vägen 

 bär ned i Nordrärdalen, träffas äfven slaggig lava som breccia 

 i lager med basalt och tuff. I fjällskredet synes flerstädes 

 dylik slaggig basalt, stundom i stor myckenhet. 



Dessa förhållanden tala tvifvelsutan i hög grad för det nära sambandet mellan 

 de basaltartade bergarterna och de nyare lavorna, ett samband, som äfven bekräftas af 

 basaltens formförhållanden. En i stort utpreglad skiktning, som isjamerhet tydligt fram- 

 träder, der vackeartade och tuffartade lager förekomma, är visserligen förhanden; men 

 dessa skikter skilja sig enligt författarnes sammanstämmande åsigter i hög grad från 

 de sedimentära skikterna. De hafva icke dessas kontinuitet, säger Winkler; de äro 

 ofta ganska korta och ingripa med kilformiga ändar mellan hvarandra, hvilket hos de 

 förra icke är fallet. Mäktigheten är hos ett och samma lager ganska vexlande; samman- 

 tryckt inom ett ringa rum^ sväller det åter upp och antar en form, som vanliga kalk- 

 stens- och sandstensskikter aldrig ega. De hafva ofta en mäktighet af 20 — 30 — 60 fot 

 och mera, hvilket icke heller eger rum hos verkliga skikter. Denna beskrifning öfver- 

 ensstämmer i det väsentligaste med Kjerulfs karakterisering af "de klumpformiga lagren" 

 inom basaltformationen. Den i stort så utpreglade skiktningen sönderfaller, närmare 

 granskad, i ett virrvarr, som ofta kan vara omöjligt att utreda. 



Det förefaller derföre naturligt, att, i motsats mot Winkler, parallelisera dessa 

 basaltlager med sin egendomliga, från de sedimentära bergarterna afvikande skiktning 

 med lavornas äfvenledes skiktade lager. Den höga väggen i Almannagjå erbjuder så- 

 lunda exempel på en skiktning af ifrågavarande art. Efter vägen mellan Hafnar:Qord 

 och Krisuviks svafvelkällor söder derom iakttar man flerstädes tvärt nedskurna lava- 

 strömmar, som äfven förete en djdik _ ..,,=.,„_^ 



skiktning. 1 den norra förlängningen 

 af Nåmafjäll söder om Leirhnukr, i 

 Nordlandet, Dalfjäll kallad, förekom- 

 mer en profil af vidstående utseende: 



o> .. 



■ --5A' - 



K. Vet. Akad. Hiiiidl. B. 7. N:o ; 



