38 c. W. PAIJKULL, 



nom upplyftning af de horizontala lagren. Dylika remnor hafva bildat sig äfven i nyare 

 tid i lavaströmmar i skiljda delar af landet. Efter östra sidan af Myvatn fortstryker 

 en djdik rerana eller, som den på landets språk kallas, gjå, nästan i norr och söder. 

 På den sydvestra halfön förekomma flera dylika gjä'er; de äro på Gunnlaugssons karta 

 utmärkta. 



I likhet med basaltlagren äro gångarna ofta, om icke alltid, försedda med en 

 slago-artad stelningsskorpa, men deras inverkan på sidostenen är omärklig, hvilket, i be- 

 traktande af deras ringa massa, icke kan förefalla besynnerligt. Ett block af palagonit- 

 tuff, som på något sätt blifvit invräkt i den nyaste lavaströmmen vid Leirhniikr och 

 till hälften låg nedsjunket deruti, hade af hettan icke blifvit i märklig raon om- 

 vandladt. 



Ofta, men icke alltid, företer gångmassan en mycket regelbunden afsöndring i 

 pi-ismatiska pelare. Den pelarformiga afsöndringen tyckes emellertid vara mera utpreglad 

 hos de gångar, hvilka uppsätta i tuffen, än hos dem, som uppträda i basalten. Stundom 

 snor sig gången, så att pelarne rosettformigt utstråla åt alla håll; ett vackert exempel 

 derpå vid Hörgsdalr under SiÖa. 



I likhet med gångarna förete äfven basaltlagren en pelarformig förklyftning, hvil- 

 ken dock äfven flerstädes ger vika för en falsk skiffring. En dylik skiffring träffas 

 stundom äfven hos gångarna. På landttungan mellan Hamar- och Beriifjord iinnas tal- 

 rika gångar, hvilka till följd af denudationen bilda fristående murar öfver marken till 

 betydlig höjd. Hos dessa framträder den pelarformiga förklj^ftningen först till följd af 

 förvittringen ; de på hörnen och kanterna afrundade pelarna ligga då uppstaplade på 

 hvarandra liksom stora bullar af långsträckt form. 



En gång i Strandfjäll norr om Berufjord saknar alldeles den pelarformiga för- 

 klyftningen och företer i stället en dylik falsk skiffring, som de omgifvande trapp- 

 lagren. På flera ställen i denna gång snor sig denna skiffring från horizontalen till 

 vertikalen inom ett kortare rum. Gången skjuter upp i en fristående mur öfver den 

 skarpa fjällryggen och blir derigenom synlig på långt håll, till och med från södra sidan 



af fjorden. Dess strykning går i NO. 22", dess mäktighet är 24 

 fot. Det öfversta lagret som genomsättes af gången, men som 

 till stor del är bortfördt af denudationen, bildas af vackemandel- 

 sten, derunder följer ett lager af trapp, hvarunder åter väcka. 

 Gången försvinner snart under bergskredet i fjällsluttningen. I sin 

 inre massa liknar denna gång alldeles den omgifvande basalten ; der skiffringen går ho- 

 rizontalt skulle den derföre icke kunna skiljas derifrån, såvida den icke vore försedd 

 med glasiga slaggytor. 



Emedan denna gång genomskär alla lagren i fjället, tillhör han en af de äldsta i 

 denna del af landet. Strandfjäll torde dock på detta ställe icke stiga högre än 150U 

 fot öfver hafvet, af de omgifvande fjällen att dömma. 



I Alftaviksfjäll uppsätter likaledes en gång genom alla lager till fjällets topp (om- 

 kring 1200 fot); dess strykning är NO. 28". 



Gångarna vid Djupivogr (Berufjord) stryka, enligt Waltershausen, i medeltal NO 

 33" med afvikning +10" och vid Eskifjord NO. 30". I Grakollur är en gång i NO. 27». 



