ISLANDS BEEGSBYGGNAD. 41 



I den mandelstensförande basalten i den förut omnämnda klyftan i Nordrärdalen 

 förekommer allmänt levyn och äfven harmotom; detta mineral har Kjerdlf äfven fun- 

 nit i Tindastoll. Levyn finnes, enligt Zirkel, mellan Hvammr och Fornihvammr vid 

 början af HoltavörÖuheden i Vestlandet och på Vaölaheden i Nordlandet vid Eyafjorden. 



Dubbelspaten vid ReyÖarfjorden förekommer i drushål i en storspatig kalkspat i 

 vackra tvillingskristaller, hvilka sönderslås, när mineralet bringas i handeln. Dessa 

 drushål äro, likasom zeolithmandlarna, fyllda med röd lera. Fyndigheten utgöres af en 

 gångformig, i basalt inlagrad sprickfyllnad. Dylika kalkgångar förekomma äfven i Esja 

 och i Tindastoll, ehuru det icke är bekant, huruvida de innehålla drushål med dubbelspat. 



Kalkspat i rhomboedrar förekomma i Biilandstindr. Öfverdragspseudomorfoser 

 af kiselsyra efter kalkspat träffas på flera ställen. 



De trachytiska bergarterna äro ganska underordnade. De förekomma emellertid 

 såväl inom basalt- och palagonitformationen, som bland de yngre lavorna. Eruption 

 af trachytiska bergmassor har således städse egt rum. Till de vigtigaste af trachyt- 

 fyndigheterna hör utan tvifvel fjället Baula i Vestlandet, som af Kjerulf erhållit en 

 omfattande beskrifning, till hvilken en kartskizz meddelas. Vi anföra derur det väsent- 

 ligaste. 



Baula är ett pyramidformigt, trachytiskt fjäll, beläget NW. om Okjökeln vid Nord- 

 rårdalen. Det hvilar på en bas af basalt, omkring 1000 fot hög, hvilken rundtom är 

 nedskuren och skiljd genom djupa dalgångar från de omgifvande fjällplatåerna. Baulas 

 hvitaktiga och gulröda, trachytiska bergarter afsticka starkt mot den mörkfärgade ba- 

 salten, likasom trachj^tgångarna, der de uppträda, genom sina ljusa färger städse bilda 

 ett angenämt afbrott i den annars enformiga färgtonen. I NO om Baula sträcker sig 

 en basaltkedja af 2100 fots höjd. Dess murar omsluta en kittelformig insänkning, ur 

 hvilken en annan trachytisk stock, Litli Baula, reser sig, 400 fot öfver basaltplatån. 

 Sin utmärkta pyramidform har Baula, liksom öfriga icke vulkaniska fjäll i Island, att 

 tacka den storartade denudationen, som bortfört de omgifvande basaltmassorna, hvar- 

 efter genom nedrasning från toppen kägelformen bildat sig. Den trachytiska bergarten 

 är nämligen afsöndrad i vackra pelare af 1 — 4 fots genomskärning: dessa stupa inåt 

 mot fjället från sydsidan och kunna derföre lätt falla öfver ända. Bergarten utgöres 

 af en rödaktig, nästan tät grundmassa, med små fältspatstaflor och röda och gula punk- 

 ter af jernockra. Mycket sparsamt uppträda svarta korn eller kristallnålar af horn- 

 blende i massan. Under mikroskopet visar den sig som en blandning af qvartz och 

 fältspat. Bergarten är således en qvartztrachyt, enligt hvad äfven Bdnsens analys ut- 

 visar, och i öfverensstämmelse med öfriga isländska trachyter. En tydlig skiffring in- 

 träder ofta; stundom sammansättes bergmassan af papperstunna lameller. Denna ut- 

 märkta' skiffring, hvilken äfven träffas hos trachyter i Ostlandet, till exempel i Alftaviks- 

 fjäll och vid Reyöarfjord, åstadkommer en viss likhet med Ijusfärgade lerskiflrar; Niuda 

 liar äfven sålunda uttydt dessa ytterst tunnskiffriga trachyter. 



Förhållandena vid Baula och Litli Baula häntyda enligt Kjerrulf på eruptions- 

 kratrar; de trachytiska stockarna äro de återstående stammarna af från djupet uppressade 



K. Vet. Akad. Hniidl. B. 7. N;o 1. O 



