46 c. W. PAIJKULL, 



ett sammanhängande lager under trappen; det tredje lagret ligger 600 fot lägre, men 

 är otydligare och träffas på mera spridda ställen. Exempel på några förekomstställen 

 äro: Brjänslgekr vid Bardarstrand med 4 tätt öfver h varandra liggande flötser af 

 2 — 4 fots mäktighet; Arnarfjördr i Fossdalr, icke långt från prestgården Ortrårdalr; 

 Svinadalr; Gnupurfell vid Skarösströnd; Barmahliö; Rauöisandr några mil inåt från 

 Fogelberget; Skalavik vid Yngjalösstrand; berget Reyöargnupur i Boliingarvik vid södra 

 sidan af Isafjördr; det höga berget Groenahliö på nordsidan af Jökulfiröir; Husavik och 

 Gaulthvammr och Bair vid Steingrimsfjörör. 



I Nordlandet hafva surturbrandlager träffats i Hofsgil vid Hof i GoÖdalir; Tinnä 

 i Skagafjöröur; gården Ulfå i Eyafjorden; Tjörnes mellan Skjålfandi och Axarfjorden; 

 Skålavik vid Skjålfandi mellan Husavik och Halbjarnarstaöir. 



Tufflagret med brunkol vid Stafhölt i Vestlandet beskrifves af Nidda och Kjeeuxf. 

 Dess mäktighet är 2 — 8 fot; i sin midt omsluter det plattryckta stammar samt authracit- 

 artade partier. Genom tufflagren uppsätta tvenne basaltgångar, som fortsätta genom de 

 öfverliggande basaltlagren. Inga späda växtlemningar träffas der. 



Vid Skeggjastadir mellan Raufarhamn och Vopnafjord på ostkusten förekomma 

 tvenne horizontala tufflager med surturbrand. Det undre af dessa är genombrutet af 

 en gång af basalt, som mellan de begge tufflagren utbreder sig till ett horizontalt skikt. 

 Kolet är der nära gången autracitartadt. 



Dylika, tufflagren genomsättande basaltgångar, hvilka äfven utbreda sig till lager, 

 har Waltershausen äfven funnit vid Vopnafjordens södra kust, och vid Vellir i Vidar- 

 fjäll söder om Raufarhamn. 



Omfattande undersökningar af växtaftrycken ur den isländska tuffbildningen hafva, 

 som bekant, utförts af Heer. >) 



Islands hittills bekanta tertiärflora omfattar 37 arter, af hvilka dock 6 icke kun- 

 nat med visshet bestämmas. Isynnerhet framstå barrträden med åtta arter, af hvilka 

 sju tillhöra slägtet Pinus. Allmännast är Araucarites Sternbergi, af hvilken särdeles 

 vackra aftryck erhållits. Dikotyledonerna tillhöra allesammans buskartade och träd- 

 artade växter. Af Betulacece träffas tre björkar och en al; sälgarter äro sällsynta; en 

 art af hassel och en af ek förekomma, samt en alm i präktiga bladaftryck. Temligen 

 allmän är en lönn med stora frukter. Slutligen träffas äfven lemningar af vinranka 

 och tulpanträdet, valnöt, en art af Rhamnus och en Rlius. För öfrigt hänvisa vi till 

 ofvannämnde författare. 



I likhet med Zirkel anser jag troligt, att surturbrandlagren äro submarina bild- 

 ningar. Tufflagren äro så intimt förbundna med hela basaltformationen, att man har 

 svårt att tillskrifva dem ett olikartadt ursprung. Att dessa lemningar af väl bibehållna, 

 späda blad och frukter samt stammar med bibehållen bark icke kunna utgöras af sam- 

 lingar af drifved, sådan som ännu i dag uppkastas på Islands kuster, är tydligt; de 

 kunna, med andra ord, aldrig efter sin utsvämning i hafvet med floderna hafva nått 

 någon kust, mot hvilken de blifvit vräkta af vågorna. De driffrukter, man träffar vid 

 Islands kuster, äro dock ganska väl bevarade, ehuru de förts öfver oceanen. Jag har 

 sett alldeles oskadade exemplar af Dolichos urens och Entada gigalohium. Men dessa 



') Flora tertiaria Helvetiee. 



