50 c. W. PAIJKULL, 



bron, till hvilken den således ordnar sig. 5. är en lamellarisk trachyt från Alftaviks- 

 fjäll, der de ända till papperstunna lamellerna vexla med blåaktig och hvitgrå färg. 



1. 



Kiselsyra 50,75 



Lerjord 14,92 



Jernoxidul 16,46 



Kalk 10,09 



Talk 6,10 



Natron (med spår af kali) 1,97 



Kali — 



Vatten — 



2. 



3. 



4. 



5. 



50,29 



47,32 



48,59 



73,56 



16,04 



16,70 



15,65 



12,16 



14,39 



13,53 



13,09 



3,69 



10,09 



11,41 



12,45 



2,06 



7,51 



9,55 



7,77 



0,55 



2,63 



2,29 



2,23 



4,18 



— 



— 



— 



3,87 





— 



1,51 



0,61 



00,95 



100,80 



101,29 



100,68 



100,29 



De båda nyare lavorna öfverensstämma nästan fullkomligt till sammansättningen • 

 de äro äkta anamesitlavor och tillhöra väl de största massor af denna bergart, som i 

 nyare tider utgjutits ur jordens inre. 3. öfverenstämmer nära med den af Bunsen ana- 

 lyserade lavan från Almannagjå. Den lägre kiselsyreh alten och högre talkj ordshalten i 

 denna lava anger närvaron af olivin, som man äfven tycker sig med ögat upptäcka. 

 Till utseendet öfverensstämmer denna bergart, som förut är nämndt, med gammal lava 

 från Ok. Den liknar äfven till det yttre andesiten från Hafnarfjördr, men denna håller 

 enligt ZiRKEL 56,08 kiselsyra. Ingen glödningsförlust erhölls i 3., hvilket bestyrker an- 

 tagandet, att den är en af Islands yngre bergarter. 5. tillhör den vanliga isländska 

 qvartstrachyten. 4. kan behöfva en ytterligare undersökning med hänsyn till fältspats- 

 arten och det bronzitlika mineralet. Vid den skenbart ringa halten af magnetit förlikar 

 sig nämligen den låga kiselsyrehalten ej rätt väl med tillvaron af tvenne så kiselsyre- 

 rika mineralier som labrador och bronzit jemte diallagen. Den närmare undersöknin- 

 gen såväl af denna som de andra gabbroartade bergarterna måste jag dock tillsvidare 

 uppskjuta. 



