ISLANDS BERGSBYGGNAD. 25 



sida, Helviti kallad, består i sin vestra vägg af en fast, lagerfonnig lavabädd, som är 

 täckt af lösa sandmassor. Den liknar efter beskrifning en "maar" i Eifel. ') 



Leirhniikrlavan från 1727, hvilken utgjutit sig ända i Myvatn, är tät, svart dole- 

 ritisk -), med små spridda fältspatskorn. 



En Anorthitlava förekommer, enligt Ziekel, vid Skjälfandifljöt norr om kyrkan 

 Lundarbrekka. Denna lavaström saknas på Gunnlaugssons karta; måhända är det en 

 fortsättning deraf, som uppträder längre i norr vid Liosavatn. 



Den trachytiska Hrafntinnuhryggr i närheten af Krafla består af en äldre lava, 

 hvars utbrottskrater är försvunnen. Lavan är i allmänhet porös och pipig; den bildar 

 den bekanta fyndorten för en utmärkt vacker obsidian; pimsten förekommer der äfven. 

 I denna obsidian förekomma concentrisk stråliga, sfärolitiska utsöndringar, hvilka af 

 FoKCHHAMMER underkastats en närmare undersökning. 



Trölladyngja i Odådahraun och HerÖubreiö på gränsen deraf mot Jökulsån äro 

 de märkligare, historiskt verksamma vulkanerna inom detta system. 



Vulkanen Katla i Mjh^dalsjökeln tillhör en af Islands verksammaste vulkaner; dess 

 sednaste utbrott egde rum 1860. Några lavaströmmar derifrån känner man icke, såvida 

 icke en äldre, af flj^gsand undandold lavaström på Myrdalssanden härstammar derifrån. 

 Lavan är der stundom pechstensartad, basaltisk. Vulkanremnans riktning är icke med 

 visshet bekant. Något närmare sammanhang med andra vulkansystemer kan icke iakt- 

 tagas. 



Efter södra kanten af Vatnajökeln hafva flera vulkanutbrott egt rum i historisk 

 tid. Skaptärvulkanen, i närheten af Skaptåns källa, uppstod år 1783, och utmärkte 

 sig genom ett ofantligt lavaflöde, som utfyllde Skaptåns ränna till 600 fots djup, äfven- 

 som Hverfisflodens strömfåra, öster om Siöa, och utbredde sig på slättlandet der nedan- 

 för. Kartan anger tydligt läget af denna lavaström, som genom en kontur är skiljd 

 från den äldre lava, som äfven förekommer på denna trakt. Dessa äldre vulkanpro- 

 dukter bilda icke någon verklig lavaström, utan utgöras af talrika slaggkullar, likasom 

 små vulkankratrar, spridda i tusental på den jemna slätten. Robert antar, att dessa 

 pseudokratrar uppkommit derigenom, att lavan uppfyllt en sjö, hvars i ånga försatta 

 vatten uppkastat kratrarna. Lavan från Skaptärvulkanen är tät, mörk, doleritisk, med 

 glesa, spridda fältspatskorn. 



I Skeidarårjökeln och i Ora^fajökeln hafva äfven utbrott egt rum i historisk tid, 

 utan synbara lavaströmmar. Alla dessa vulkanutbrott kan man tills vidare sammanföra 

 under benämningen Vatnajökelsystemet; oaktadt i sjelfva verket ingen vulkanremna der- 

 inom är bestämdt känd. Skaptärvulkanen har nämligen aldrig blifvit af vetenskaps- 

 män besökt. 



Af ofvanstående korta framställning om vulkanverksamheten inom Island finner 

 man, att densamma följt dels flera parallelremnor, Skjalöbreiö, Hekla, Katla (?), dels linier, 

 som skurit dessa under större och mindre vinklar, Snaefellsjökeln, Leirhniikr, hvarvid 



^) FccHS, Vulkan. Erscheiiiungeii, 1865, sid. 150. 

 ') Se vidare de i tillägget meddelade analyserna. 



K. Vet. Akad. Handl. B. 7. N:o I. 



