24 c. W. PAIJKULL, 



den mellersta ryggen, på hvilken Hekla ligger, når 2000 fot. Dessa fjällkedjor bildas 

 af vulkanisk tuff i mer och mindre uppresta skikter. Vulkanen sjelf, något öfver 4,500 

 fot, är uppstapplad af slagg och aska, som sammanhälles af lavaströmmarna. Kjeeulf 

 utstakar 8 historiska. Vi hänvisa för öfrigt till de nämnda källorna. Sydost om Hekla 

 ligger en trachytisk lavaström, Hrafntinnuhraun O kallad, med obsidian och pimsten. 

 Denna härstammar enligt Schyte icke från Hekla, utan från någon annan, obekant 

 punkt meltan Hekla och Torfajökeln. Af Heklas lavor äro en del porfyrartade, såsom 

 anorthitlavan vid Thjorsån, men merendels täta med sällsynta fältspatskristaller. Den 

 nyaste Heklalavan från 1845 är tät, med sällsynta oligoklaskristaller. När cellerna blifva 

 mycket plattryckta och fina, inträder parallelstruktur, liknande den hos de yngre 

 trapplagren förekommande. Denna lava, analyserad af Damoue -), äfvensom lava från 

 Häls^) och från Efrahvolshraun, båda analyserade af Genth, utvisa en sammansättning 

 lika augitandesiten, till hvilken bergart" de derföre hänföras. Heklaaskan från 1845, ana- 

 lyserad af CoNNELL*) och Genth, utvisar äfven, som man kan vänta, en liknande samman- 

 sättning. Augitandesiten tyckes således vara den bland. Heklalavorna öfvervägande berg- 

 arten. En äldre basaltisk lava från Hekla har dock undersökts af Bunsen. Vid det 

 tracliytiska fjället Raudukambur, norr om Hekla på andra sidan Thjorsån, finnes äfven 

 en lavaström af trachytisk bergart. 



Vidkanerna kring Myvatn sammanfatta vi under benämningen Leirhnukrsysteioet, 

 efter vulkanen af samma namn, från hvilken starka utbrott egde rum i slutet af 1720- 

 talet, isynnerhet 1727. 



En storartad vulkanverksamhet utmärker detta system. Den har gifvit sig till- 

 känna genom utgjutandet af lavaströmmar, som betäcka ett särdeles vidsträckt område 

 från Myvatn och öster derom, ända ned mot Vatnajökeln. Odådahraun är en fruktans- 

 värd ödemark, bildad af lavaströnnuar; derinom hafva vulkanutbrott egt rum, ända in 

 i sednaste tider, ehuru de föga uppmärksammas, till följd af aflägsenheten från den 

 bebodda delen af landet. 1862 ägde det sista kända utbrottet rum derstädes; det gaf 

 sig tillkänna genom askfall vid Reykjavik. På östra stranden af Myvatn ligger en hel 

 rad af vulkankratrar. Invid Fremri-nåmar, en samling af svafvelkällor i norra kanten 

 af Odådahraun, är en vulkankrater, "Kitteln" kallad, den största jag funnit i Island 

 den är omkring 2000 fot i sin längre diameter och 200 fot djup. Leirhnukrs vulkan- 

 remna ligger enligt Walthershausen : NO. 4". Man räknar der öfver ett dussin kratrar, 

 som ligga utsträckta efter en betydlig längd ; den största af dessa, en af de nordligaste, 

 är 100 fot hög. Dessa kratrar ligga enligt min iakttagelse i det närmaste i norr och 

 söder, hvilket sammanfaller med den allmänna höjdsträckningen i denna del af landet. 

 I flera af kraterväggarna förekomma ännu utdunstning af brännheta vattenångor. 



Alla vulkaner i trakten af Myvatn ligga i palagonittuff. Krafla är en r3^gg, be- 

 stående af dylik tuff. Den stora vattenfyllda kraterformiga insänkningen ^^å dess norra 



^) Hrauu, isl. = lavaström. 



2) BuU. Soc. Geol. (-2) Xli. 85, 



=") Aunal. Chcra. und 1'liann. LXVI. 22. 



■*) Samlad pii Orkney-öarne; Ediiib. new pliil. jouni. XL. 218. 



