ISLANDS BERGSBYGGNAD. 23 



augit och snöhvit fältspat. Den har en mera kornig utbildning än nägon annan is- 

 ländsk lava, jag sett. Fältspaten smälter ganska lätt för blåsrör och är troligen la- 

 brador. Den doleritiska lavan i Almannagjä, analyserad af Bunsen är den enda ke- 

 miskt undersökta lava inom detta system. 



Vi vända oss nu till den af flera vulkankratrar och lavaströmmar prydda halfö, 

 som i norr begränsar Faxafjorden. 



Om de vulkaniska krafterna i nyare tid ocksä icke arbetat i samma grad efter 

 denna halfö, som efter den förut omnämnda söder om samma J^oi"^^» så hafva de dock 

 äfven der lemnat talrika spär af sin verksamhet. Lavan är dock icke utbredd öfver 

 så vidsträckta fält, hvarföre utbrottspunkterna kunna lättare iakttagas. De äro, enligt 

 hvad kartan utvisar, ordnade i W — O, som således blir riktningen af detta system. 



Snffifellsjökeln är en utslocknad vulkan; den har icke haft utbrott i historisk tid. 

 Det enda historiskt kända utbrott inom detta system inföll i hafvet utanför Snasfells- 

 jökeln år 1219. Jökelns bas utgöres enligt Robert af basalt och dolerit; tuff i stora 

 massor bekläder sluttningarna af de berg, som omgifva vulkanen. Lagren stupa inåt 

 vulkanen från dess norra sida. 



Basen, inom hela detta vulkansystem utgöres för öfrigt af basaltartade bergarter; 

 lavaströmmarna hafva här, såsom till exempel vid Stapi på jökelns södra sida, strömmat 

 direkte öfver basalten, i hvilken bergart vulkankratrarna, att dömma af de knapp- 

 händiga beskrifningarna, äfven äro belägna, då de deremot inom Skjalöbreiös3^stemet, i 

 Hekla och de flesta vulkaner i landet ligga i palagonittuff och omgifvas af mäktiga 

 tufllager. Detta sammanhänger tydligen med den mindre intensiteten hos den vulka- 

 niska verksamheten inom Sntef elissystemet, hvilken äfven ger sig tillkänna genom de 

 jemförelsevis små och mindre talrika strömmarna. Och anger således omvändt huru- 

 som tuftiagrens bildning varit beroende af denna intensitet, eller uttrycker med andra ord 

 det nära sammanhanget mellan palagonittuffen och de nyare vulkanprodukterna. Mac- 

 KENZiE påpekar detta samband, då han säger, att allestädes der man ser verkningarna 

 af vulkanisk eld, träffar man kullar af tuff". 



Sniefellsjökelns lavor äro uteslutande basaltiska, flera äro rika på fältspat; vid 

 Budaklettr finnes en dylik lava med talrika kristaller af augit, titanjern, fältspat och 

 olivin, enligt Robert. 



I en till detta system hörande lavaström på vestra sidan om Eyriksjökeln är den 

 bekanta hålan Surtshellir belägen. Denna har en längd af omkring 5000 fot med en 

 höjd af 30 — 40 och bredd af 50 — 60 fot (Zirkel). Den åtföljes af flera hålor i samma 

 lavaström. För uppkomsten af dessa hålor torde Scropes förklaringsgrund böra göras 

 gällande. Nidda har för öfrigt äfven uttalat den åsigten, att de uppkommit derigenom, 

 att taket stelnat, under det den smälta massan derunder bortrunnit. De parallelt med 

 hålans sträckning fårade och slaggiga väggarna bevisa detta tj^dligen. 



Den nu nämnda lavaströmmen är belägen ungefär i korspunkten mellan Skjalö- 

 brciösystemet och Snasfellssystemet. 



Heklas fjälltrakt bildas af fem parallela fjällsträckningar, af hvilka de, som om- 

 gifva den egentliga vulkanen stiga 1000 — 1500 fot i höjd på en bas af omkring 400 fot; 



