ISLANDS BEEGSBYGGNAD, 19 



dess förekommande är egnadt att fästa uppmärksamheten på ett möjligt uppträdande 

 af samma bergart äfven i andra delar af landet, der dagytan måhända ligger blottad. 



Bronzit är för öfrigt iakttagen redan af Nidda i de äldre isländska doleriterna, 

 i hvilka för öfrigt augiten, enligt Ziekel, ofta äfven är ersatt af diallag och hyper- 

 sthen. Man bör deraf visserligen kunna sluta till, att den här nämnda gabbroarten 

 står med dylika bergarter i närmaste sammanhang. 



I det nyssnämnda rullstensgruset \inder Vatnajökeln träffas äfven allmänt berg- 

 arter af fullkomligt diabasartad natur; de äro mer och mindre grofkristalliniska och 

 bestå af grönhvit, sannolikt af chloritmassa genomträngd labrador och augit. En all- 

 deles liknande bergart träffas i en fristående kulle vid Leiruvogsä norr om Mosfell vid 

 foten af Esja vid Faxafjord; den tillhör landets äldsta bildningar, såsom dess belägen- 

 het utvisar. Det är en fullkomligt kompakt bergart, utan spår af håligheter, fullkomligt 

 i öfverensstämmelse med de äldre eruptiva bergarterna. 



I gruset under Vatnajökeln äro dessa bergarter, sannolikt till följd af sin fastare 

 sammansättning, företrädesvis bibehållna, medan de mera håliga och porösa basalterna 

 och tufferna företrädesvis söndergrusats af skridjöklarna. Derföre träffar man dem också 

 der i öfvervägande antal. Invid Jökulså på Breiöamerkrsanden äro andra bergarter än 

 dessa i allmänhet sällsynta. 



Om således å ena sidan deras talrika förekommande clerigenom får sin förklaring, 

 så inses dock å andra sidan, att dessa diabaser och gabbroarter måste i den isländska 

 bergskorpans sammansättning vara af en särskilt betydelse. De angifna iaktagelserna 

 äro dock för enstaka, för att deraf nu några allmänna slutsatser kunna dragas. Må 

 det för tillfället vara nog att hafva påpekat, att bland de isländska eruptiva bergar- 

 terna förekommer en så pass gammal bergart som gabbro hittills ansetts vara. Att en 

 sådan bergart icke kan betraktas som produkten af en vulkanisk eruption af någon 

 som helst art, S3aies alldeles tydligt. Skulle då måhända samma resultat i framtiden 

 kunna komma att dragas om de densamma åtföljande diabaser och således ett led af de 

 äldre eruptiva bergarterna verldigen förefinnas i Island? Hafva vi här de basaltforma- 

 tionen underliggande bergmassorna inför oss, eller bilda icke dessa diabaser och gabbro- 

 arter ett öfvergångsled mellan de äldre och yngre eruptiva bildningarna? 



I sammanhang härmed må vi omnämna den granitlika bergart, som i tallösa rull- 

 stenar betäcker botten af dalgången norr om AlmannaskarÖ vid Lonsvik i Ostlandet. 

 Denna bergart, hvilken förmodligen är densamma, som enligt Robert förekommer i 

 i^ället Endalausadalstindr vid Hornafjorden, men som af denne författare icke finnes 

 närmare beskrifven, är af granitisk kornighet och utgöres af en småkristallinisk bland- 

 ning af hvitgrå oligoklas, igenkänlig af tvillingsstreckningen och svårsmältligheten, samt 

 färglös glasig qvartz jemte stänk af magnetisk jernmalm, som dock i de lösa stenarna 

 genom förvittring öfvergätt i kolsyradt salt; tät grundmassa saknas helt och hållet; mine- 

 raliei'nas kristalliniska utbildning öfverenstämmer alldeles med granitens, bergarten är 

 alldeles kompakt och fast. Den närmare förekomsten i fast klyft af denna egendomliga 

 bergart, till hvilken knappast något motstycke är att finna annat än i den granitartade 

 qvartztrachyten från Nya Seeland, ') är visserligen obekant. Dock synes det sannolikt, 



') ZniKEL, Qvavzti-. Neuseelands i v. Hociistettees Goologii.' Xeuscelaiids, 1864. 110. 



