18 c. W. FAIJKULL, 



namnes på landets språk "melr" och företer på sin yta en egendomlig anordning af 

 gruset och småstenen, som ligger ordnad i rader, hvilka enligt Professor Steenstrups 

 förklaring, som jag i allo unders krifver, uppkomma derigenom, att den lerhaltiga jorden 

 spricker i sommarvärmen, hvarefter stenarna af stormen nedsopas i dessa sprickor. 



För öfrigt arbetar stormen, som nämndt, särdeles i närheten af hafvet med all 

 makt på växtlighetens förstörande. Man iakttager på hedarna, huru enstaka holmar af 

 torf af två, tre fots höjd ligga qvar på den eljest nakna marken. De uppslitna rot- 

 trådarna, som sticka fram från de lodrätt nedskurna eller inskurna sidorna, vittna nog- 

 samt om stormens fortsatta arbetande till deras fulla förstöring. 



Vi öfvergå nu att betrakta de berglager, af hvilka Island är sammansatt, deras 

 beskaffenhet och egenskaper. 



De kristalliniska bergarterna, som till betydligare del sammansätta berggrunden i 

 Island, tillhöra, som bekant, jordklotets yngre eruptiva bildningar. Dock saknas icke 

 alldeles bergarter af en äldre eruptiv prägel. Likväl äro äfven dessa labradorförande 

 bergarter, i likhet med de vida öfvervägande basal tiska bergarterna i landet, men ut- 

 märka sig genom sin grofl^ristalliniska utbildning och genom saknaden af alla, vare sig 

 tomma eller utfyllda blåshål och den fullkomliga frånvaron af de slaggartade stelnings- 

 former, som ofta träffas hos såväl de basaltiska, som trachytiska bergarterna. Zirkel') 

 yttrar i afseende på hithörande bergarter: 



"In Island erscheinen grobkörnige Gesteine, bestehend aus Labrador und Augit, 

 welche Jedermand in Handstucken den Diabasen zuzählen wurde; die geologische Ver- 

 hältnisse ihrer Heimath machen sie indessen zu Doleriten". 



Det torde dock vara tvifvel underkastadt, huruvida dessa geologiska förhållanden 

 ännu äro fullt uppdagade. Att dessa bergarter förekomma i ett land, der i öfrigt do- 

 leriter, basalter, trachyter och lavor äro herrskande, kan icke ensamt utgöra något skäl 

 för antagandet af ett med dessa fullt analogt ursprung. Zirkel omnämner några gån- 

 gar, som genomsätta en finkornig dolerit i bottnen af Viöidalsån ej långt från gården 

 Lajkjamåt i Hiinavatnssyssla. Bergarten i dessa gångar består af en grofkristallinisk 

 blandning af hvita fältspatsblad med tydlig tvillingsstreckning och af korta tjocka pe- 

 lare af svartgrå augit, förvillande lik många äldre diabaser. 



Om också på denna punkt lagringsförhållandena äro afgörande, så är detta dock 

 för ingen del fallet öfverallt i landet. Bland de talrika rullstenarna under Vatnajökeln, 

 på Skeiöarårsandr och BreiÖamerkrsandr, hvilka blifvit vitförda med skridjöklarna och 

 deras elfvar, träffas en grofkristallnisk bergart, hvilken består af klar, hvit labrador, 

 bronzit och ljusgrön diallag. Fältspaten är till massan öfvervägande, i skarpt och be- 

 stämdt afsöndrade kristallkorn, bronziten är något talrikare än diallagen; augit saknas 

 alldeles. Bergarten, som är fullkomligt frisk och icke visar spår af förvittring, skiljer 

 sig således bestämt från basaltfamiljen och är en tydligt utbildad gabbro. Denna är en 

 bergart, som hittills icke är funnen i dylika skiktartade förmer, som de isländska ba- 

 salterna, och öfverhufvud icke bland de yngre eruptiva bergarterna. Dess lagTingsför- 

 hållanden i den snö- och istäckta Vatnajökeln kunna naturligtvis icke iakttagas, men 



') Lelirbuch der Petrof^Tnpliie. I. 447. 



