8 c. W. PAIJKULL, 



än de nuvarande, nämligen under hafvets yta. Derigenom hade olika stelningsformer 

 uppkommit, beroende på, om den utbrytande massan varit mer ellei- mindre segflytan- 

 de. I förra fallet måste den nämligen hafva gifvit upphof till en tät bergart, emedan 

 de på botten bildade ångorna funnit lätt utträde genom den lättflytande massan, i sednare 

 fallet åter hade den uppkomna bergmassan erhållit en mer eller mindre porös natur. 



Mackenzies teori om Geysirkällorna är bekant; han talade för underjordiska re- 

 servoirer, till en del utfyllda med vatten, som af den underjordiska värmen bringas i 

 kokning, och hvarvid ångtrycket efter hand uppnår en sådan kraft, att det förmår ut- 

 slunga vattenpelaren i det rör, som sammanbinder reservoiren med dagytan. 



Mackenzies åsigt om basaltlagrens submarint eruptiva ursprung har äfven erkänts 

 af NiDDA och ytterligare utvidgats af Sartoeius von Waltershausen '), i enlighet med 

 dennes egna iakttagelser på Sicilien. Genom talrika och upprepade vulkanutbrott un- 

 der hafsytan under liktidig bildning af tuff och konglomeratlager hafva Islands basalt- 

 lager blifvit uppbyggda. Detta har såväl skett genom utgjutningar af smält masäa, så- 

 som i fråga om lavaströmmarna, som också och väsentligen genom lateral-injection af 

 smält bergmassa, liksom förhållandet är vid Militello på Sicilien. '-) 



Såsom Kjerulf anmärkt, går dock Waltershausen alldeles för långt i antagandet 

 af dylika inkastningar från sidan såsom orsaken till den isländska bergskorpans bildning. 

 Krug v. Nidda har för öfrigt redan på förhand bemött ett dylikt antagande. Han på- 

 pekar nämligen orimligheten deruti, att fjäll af 2500 — 3000 fots höjd, som bestå 

 af kanske ett hundra mäktiga basaltlager med svaga tuifskikter emellan, såsom hän- 

 delsen är inom basaltformationen, skulle hafva uppkommit genom den eruptiva berg- 

 artens injection emellan redan färdiga tufflager. Dessa skulle nämligen i sådant fall 

 efter hand hafva blifvit så försvagade, att de vid inbrytandet af 15 — 20 — 30 fot mäktiga 

 basaltlager, måste hafva blifvit alldeles förstörda, i stället att de nu hvila i regelbunden 

 och orubbad lagerföljd med basalten. Inom palagonittuffens egentliga område, der tuff- 

 lagren äro de rådande, vore tillfället för dylika inkastningar dock mera möjligt. Kjerulf 

 anser dock de inklämda lagren äfven der tillbakaträngda för de strömformiga. Lava- 

 strömmarna på den sydvestra halfön ge för öfrigt såsom redan är nämndt, praktiska 

 bevis, huru uppbyggandet tillgår. 



NiDDAS uppsats om Island förtjenar i öfrigt ett helt annat loford, än det Winkler 

 vill låta komma den till del. Af iakttagelser, som voro för spindda och för fåtaliga, 

 lät Nidda visserligen förleda sig till antagande af ett bredt trachytbälte, som skulle 

 genomdraga landet i sydvest — nordost, ungefär i samma rigtning, som det sedan visat 

 sig, att den vulkaniska verksamheten i nyare tider, hufvudsakligen yttrat sig. Landets 

 allmänna topografi var för Nidda icke heller synnerligen väl känd. ■') Men hvad hans 



^) Physisch geograpliische Skizze von Islaud^ Göttingen, 1847. 



-) S. v. Waltershausen, Wulkanische Erscheinungen Siciliens und Islands, Göttingen, 1853. Jemf. samma 

 Författares: Geologisclier Atlas von Island, Göttingen, 1853. 



•'') NiDDAS villfarelse i dessa fall upprepas emellertid märkvärdigt nog ännu af de Chancouktois i Chahles 

 Edmond's "Voyage dans les mer du nord". Paris, 1857. Partie Geologique. För öfrigt uttrycker sig icke 

 K. v. N. med alldeles sä stor bestämdhet om det ifrågavarande traehytbältet; han säger nämligen, sid. 436, 

 att trachytplatän "sannolikt" sträcker sig från Smjörfjäll (i Ostlandet s. om Vopnafjördr) i sydvestlig riktning 

 genom landet. Af hans skrift framgår äfven annorstädes tydligt, att "traehytbältet" endast var ett antagan- 



