ISLANDS BEEGSBYGGNAD. 7 



stone gjort dem mycket svårtydliga, hvarföre också, om uppmärksamheten icke fästes 

 dervid, ett hopp tyckes ega rum mellan de yngre vulkanprodukterna och de basalt- 

 artade lagren. 



Beskaffenheten af de äldsta kristalliniska bergarterna i Island är måhända icke 

 heller ännu till sin fulla betydelse känd eller insedd. 



Jag påpekar bland andra dessa ofullständigheter i vår kunskap om Islands geo- 

 logi, för att med Kjerulf bevittna, att icke en sommars, utan flera års undersökningar 

 äro af nöden, om en i någon mon uttömmande kännedom om detta lands geognostiska 

 förhållanden skall vinnas. Hvad som i det följande kommer att anföras, må nämligen 

 endast betraktas såsom ett försök till framställning af dessa förhållandens allmänna 

 grunddrag. Man får med den kännedom om landet, vi äga, tillsvidare vara tillfreds, 

 om dessa grunddrag kunna erhålla sin rätta uttydning. 



Islands märkvärdiga natur torde först hafva blifvit allmännare bekant genom 

 Banks expedition i slutet af förra århundradet, i hvilken våra landsmän Solander och 

 Uno von Troil, såsom kändt är, deltogo. Den sistnämndes "Bref rörande en resa tili 

 Island 1772" O blefvo öfversatta på flera språk. Redan förut hade landet dock blifvit 

 berest och, äfven i naturhistoriskt hänseende, för den tidens ståndpunkt särdeles nog- 

 grannt beskrifvet, enligt särskildt uppdrag af den danska regeringen. 



Eggert Olafsens och Bjarni Povelsens "Reise igjennem Island" -) är ett klassiskt 

 verk; det innehåller äfven i geognostiskt hänseende vigtiga underrättelser om landet. 

 Sålunda var bland annat redan på denna tid tillvaron af växtaftryck, som åtföljde sur- 

 turbrands- eller brunkolsbildningen, bekant, ehuru saken först långt sednare genom 

 Professor Steenstrup vann sin betydelse. 



Raden af mera rent geologiska skriftställare öppnas af Mackenzie ■'). Denne upp- 

 ställde redan bevis för basaltlagrens submarina natur, äfvensom för deras eruptiva ur- 

 sprung. Bland bergskredet vid foten af Akrafjäll i Westlandet, träffade Mackenzie 

 nämligen verkliga slaggstycken, hvilket fastade hans uppmärksamhrt, så mycket mer 

 som detta fjäll, hvilket består af vexlande lager af tuff och basaltartade bergarter, vid 

 första påseendet icke ger anledning till förmodan om vulkaniskt ursprung. Men på 

 800 fots höjd befanns undre ytan af ett basaltlager, fullkomligt förslaggad och med 

 de otvetydigaste märken af hettans verkningar. Enahanda förhållande iakttogs derpå 

 med hvarje öfverliggande lager, hvaraf ett af 40 fots mäktighet. Krug von Nidda *) 

 har bekräftat denna iakttagelse. Enligt honom är hvarje basaltlager i Akrafjäll på sin 

 undre yta försedt med en skorpa af porös slagg af 1 — 2 tums mäktighet. Mackenzie 

 anträffade dessutom i samma fjäll en basaltgång af 4 fots mäktighet. Denna var för- 

 sedd med glasiga föi^slaggningsytor eller salband, en iakttagelse, som upprepades på 

 alla de undersökta gångarna i landet; och som således var egnad att ytterligare be- 

 kräfta bergartens eruptiva natur. Mackenzie drog också af sina iakttagelser den slut- 

 satsen, att de olika lagren voro lavor, hvilka likväl uppstått under andra förhållanden 



>) Upsala, 1777. 



2) Soroe, 1792. I, II. 



3) Travels in the Island of Iceland; Sec. Edit. Edinburgh, 1812. 

 *) Karsten, Archiv f. Min., Geogn. VII. 421. 1834. 



