4 AUG. QUENNERSTEDT, 



Till den 30 Maj, då vi åter lemnade isen och afseglade mot hemmet, uppehöllo vi oss 

 nästan beständigt inom densamma — stundom fullkomligt inneslutne och redlöst föl- 

 jande isens drift — och genomkorsade härunder i olika riktningar ett område emellan 

 ungefär 71" — 74" N. B. och 73" V. — 5" O. Long. från Greenwich. Blott en enda gång, 

 den 2 Maj, närmade vi oss ön på några få mils afstånd, men det dåliga utbyte, som 

 fångsten hade lemnat, tillät icke att uppoffra tiden på försök att framtränga till den- 

 samma. 



Afven i ett annat afseende fann jag de förhoppningar jag fästat vid denna resa 

 i viss mån svikna. Då vi nemligen helt och hållet gingo miste om fångsten af de späda 

 ungarna — utbytet i sin helhet uppgick till något öfver 1,700, dels äldre djur, dels 

 och förnämligast ungar efter fällningen, ett i förhållande till de stora omkostnaderna 

 för en sådan expedition ganska dåligt resultat ^ — gick jag äfven härigenom förlustig 

 den mest gynnsamma lägenheten till iakttagelsers anställande, under en tidpunkt, då 

 sälungen ej ännu går i vattnet och modren ständigt uppehåller sig i dess närhet. 



En öfversigtlig framställning af drifisens läge och beskaffenhet, temperaturförhållan- 

 den o. s. v. inom det af mig befarna området, för så vidt en sådan efter en flygtigare 

 bekantskap kunnat lemnas, finner man i de förut anförda uppsatserna. Fastän således 

 hvad jag härom har att anföra i hufvudsaken endast innebär ett återupprepande af det 

 på annat ställe sagda, har jag likväl trott mig böra äfven i detta samaianhang lemna 

 en kort skildring deraf, såsom ett nödigt underlag för uppsatsens specielt zoologiska del. 



Från Gap Farewell tager, såsom bekant, randen af den breda isbarriére, som till- 

 stänger Grönländska Ostkusten, en i NO. mot Island och Jan Mayen löpande riktning, 

 hvilken den äfven ofvanom sistnämnda, inom drifisens område belägna ö, ännu en sträcka 

 bibehåller, för att derpå, efter en böjning mot vester, inslå ett mera nordligt förlopp. 

 På detta sätt kommer ismassan att NO. om Jan Mayen bilda en mer eller mindre långt 

 i öster utskjutande halfö, hvars ostliga spets är den af sälfångarne så ofta omtalade 

 'udden ', vid hvilken de i vanliga fall räkna på att anträffa salen. Man uppgaf att 

 denna udde vid svårare isår träffades på 73" — 74" N. B. och omkring 4" O. Long., 

 hvilket öfverensstämde med isens läge under det år jag besökte ishafvet; andra år åter 

 låg den sydligare och vestligare, på ung. 72" N. B. och 3" V. L., någon gång fanns 

 till och med ingen sådan utskjutande udde. Norr om densamma träffar man en tem- 

 ligen djupt inlöpande bugt eller öppning i isen, den af sälfångarne s. k. "bugten" eller 

 "bayisbugten", hvalfångarnes "Whalers-Bight", hvars utsträckning i norr och söder upp- 

 gafs till omkring 40 — 50 sjömil. — I "Account of the arctic regions" I p. 265 — 66 har 

 ScoKESBY beskrifvit israndens sedvanliga förlopp i grannskapet af Jan Mayen i fullkom- 

 lig öfverensstämmelse med den skildring sälfångarne gåfvo mig deraf, blott att udden, 

 "the promontory" — i hvilken gränslinien emellan "the east or whaling, and west or 

 sealing ice" säges infalla — af honom förlägges ostligare, i vanliga fall på 5 — 6" O. 

 Long., stundom ända till 8 — 10". ') Är 1863 hade udden — hvai^s läge under början 

 af fångsttideii ofvanför är omtaladt — i slutet af Maj ryckt tillbaka på ung. 1" O. Long. 

 Sträcker sig från denna s. k. vestis ett band i östlig riktning mot Beeren-lsland, vid 



') Pä den Manbys resa åtföljande karta (G. W. Manby Esq. Eeise nach Grönland 1821, aus dem Engl.) finner 

 rnan älven ett liknande läge af drifisen angifvet. 



