D J U E L [ F V E T I I S TT A K \' E T . 11 



förekomuiei- derstädes mycket sällan. Devemot ><kall han regnlievt vi.sa sig vid Shet- 

 landsöarne. ') Om några större Inckov i dess utbredning förefinnas, liknande dem som 

 ega rum i hvalrossens, är ännu omöjligt att afgöra. Nästan från hela den Sibiriska 

 kuststräcknino-en ända till Behringssund saknas underrättelser om de derstädes före- 

 kommande Phocaceer, och blott de af Pallas anförda benämningarna pä dessa djur i 

 flere af de härstädes boende folkstammarues språk, kunna härvid gifva någon, ehuru osäker 

 ledning. Allt livad vi i detta afseende genom Wrangels resa få veta, är att sälarne 

 likasom hvalarne blifva allt sällsyntare ju mer man från Behringssundet och ön Koliut- 

 schin aflägsnar sig mot vester, och att de vester om Kap Schelagskoj (omkring 170" O. 

 Long, Gr.) nästan alldeles upphöra. Artbestämningar saknas fullkomligt. Likaså spar- 

 samma äro underrättelserna från större delen af den Nord-Amerikanska Ishafskusten, 

 åtminstone är det mig obekant, huruvida några hithörande uppgifter blifvit publicerade 

 från de senare Franklins-expeditionerna. Richaedsons Fauna boreali-americana upptager 

 inga Phocaceer. 



Haferten tyckes, såvidt man af de ofullständiga notiserna får döma, gå länore 

 mot norden än följande art. Åtminstone träffade honom Kane vid vestkusten af Grön- 

 land ända upp vid Renselaer-Harbour på 78i" N. B. (x4rctic explorations, London 1861, 

 p. 154) 



Mera än Grönlandssälen eller klapm3'tsen är denna art bunden vid kusternas 

 granskap och företager ej, såsom de, långväga hafsvandringar, om han också efter 

 årstiderna eller det olika läget af drifisen, hvars närhet han älskar, drager sig från en 

 del af kusten till en annan. Enligt Ross närmar han sig endast under sommaren ku- 

 sterna af Boothia; vid samma tid besöker han, enligt Lepechin, Hvita hafvet, livarifrån 

 han äfven skall nppgå i floderna. Vid Islands V. och N. kuster uppehålla sig, enligt 

 Thienejiann, året om endast de yngre; de gamla träffas vid land endast under vintern. 

 Vid Spetsbergens vestkust är han, jemte Ph. foetida, den enda om sommaren förekom- 

 mande sälart. LTppgiften att han med isen skulle alldeles försvinna derifrån, kan jag 

 efter egen erfarenhet ej obetingadt bekräfta. Exemplar deraf skötos under hela den 

 tid vi uppehöllo oss vid vestkusten. 



Enligt Malmgren skall haferten hålla sig öppna vakar i den fasta isen. Kane säger 

 deremot uttiyckligen, att den icke bildar sig några "atlnks" eller andhål, utan är be- 

 roende af tillfälliga öppningar i isen. Utom det intresse frågan kan hafva för känne- 

 domen om arternas lefnadssätt, får den äfven nå^on ^ig-t derig-enom, att den kan blifva 

 afgörande föi- deras förekomst inom de olika lokaliteterna och sättas i samband med 

 de efter årstiderna företagna flyttningar. 



Ensligt lefvande har denna sälart för de till Ishafvet företagna fångst-expeditio- 

 nerna ingen nämnvärd l:)etydelse, i jemförelse med sina sällskapligt lefvande slägtför- 

 vandter. -) Afven för polarzonens egna innebyggare är den såsom subsistensmedel ej 



') Se Sundevall 1. c. 



-) På Nowa Zembla intager han., såsom föremål för fångst, först tredje rummet efter hvalross och hvitfisk (v. Baer). 

 Vid Spetsbergen torde han visserligen vara den under fängsttiden talrikast förekommande sälart, men hval- 

 rossfångsten har äfven här alltid varit hufvudsak, och pä sälfångsten ensam kunna i denna del af Ishafvet 

 inga större företag grundas. 



