14 AUG. UUENNBKSTEDT, 



alltför mycket smutsade af späck och blod för att färgerna skulle kunnat tydligt fram- 

 träda. 



Att den nyfödda ungen är beklädd med en mjuk, gulhvit ull — och att fällnin- 

 gen således ej, såsom Nilsson förmodar, försiggår före födelsen — omtalar redan Cranz 

 i sin Grönlands Historia. De stora fångster, som verkställas på Jan Mayens-isen, utgöras 

 hufvudsakligen af just sådana hvituUiga ungar. Håren i denna uUdrägt äro fina, vågiga 

 och hafva på ryggen och sidorna en längd af omkring 30 — 40 m.m. UUdrägten aflägges 

 inom förloppet af ungefär 3 veckor eller högst en månad. Salen ynglar nämligen i 

 slutet af Mai's, och dagarna efter den 20 April fingo vi många ungar, som ännu ej fällt 

 fullständigt, utan hade den hvita ullen qvarsittande i lösa tappar på sidorna och på 

 buken. På ett och annat exemplar var fällningen till och med knappast börjad. Sanno- 

 likt voro dock dessa födda något senare, ty de flesta voro vid denna tid utfällda. Huf- 

 vudet, fötterna och svansen blifva först bara ; från ryggen fortgår derpå fällningen nedåt 

 sidorna. 



Efter fällningen äro ungarna på alla öfre kroppsdelar grå, efter olika belysning 

 mörkare eller skiftande i silfverglans, undertill hvitaktiga. I de flesta zoologiska hand- 

 böcker beskrifvas de såsom ofläckade '); emellertid är detta fullkomligt oriktigt. Öfver hela 

 kroppen äro de beströdda med svarta fläckar. Betydande variationer förekomma dock 

 härvid, i det att fläckarna hos somliga äro mycket små och glesa, hos andra åter äro 

 de talrika, stora och skarpt tecknade. Störst, och ofta sammanflytande med hvarandra, 

 äro de på sidorna och på buken, glesare på öfre kroppsdelarna. Bottenfärgen genom- 

 löper äfven hos olika individer olika nyanceringar, från ljusare till mörkare grått. Man 

 kunde vara frestad att tro, att fläckigheten, i motsats till de vanliga uppgifterna, med 

 de första drägtombytena vore i aftagande, ty ungar i andra året eller äldre, af hvilka 

 jag dock aldrig kom i tillfälle att undersöka många, visade sig icke så fläckiga, som 

 flertalet af årsvmgarna. 



Grönlandssälen har en lika vidsträckt utbredning, som föregående art, och är 

 funnen på samma platser som denna. -) Emellertid är det endast under vissa tid^er af 

 året han anträffas vid kusterna och han är i sjelfva verket mera pelagisk än någon af 

 sina samslägtingar. Hans egentliga område är de driflsfyllda trakterna af Ishafvet, inom 

 de kalla hafsströmmarna, och der han — icke blott sporadiskt — förekommer på 

 sydligare breddgrader, är det förmodligen endast vid kusttrakter, belägna i närheten 

 eller riktningen af dessa. 



Det synes emellertid icke, som. om Grönlandssälen inom Ishafvet skulle gå upp 

 på särdeles nordliga breddgrader, och han öfverträffas härutinnan af sälarter, som an- 

 nars hafva en mycket sydligare utbredning. Vid Grönlands vestkust är han, enligt 

 RiNK, långt talrikare i de södra delarna än i de norra; vid Smiths-sund blef han icke 

 observerad af Kane, icke heller omtalas han af Scoresby från ostkustens nordligare 



') ?NiLss. Fauna I. p. 290; Blasius Wirb. Deutschl. t. p. 254; Giebel, Säugethiere ; Pallas beskrifver dock 

 ungarna (catuli) siisom "toto coipore oauo-argeutati, nitidi, notis aliquot fuscis liturati." Levkchin likaså, 

 men den sistnäraude har den oriktiga uppgift, att denna drägt äiVen är det ofödda fostrats. Uugarna af 

 Ph. leporiiiii beskrifvas deremot sii ("catuli recens uati albissinii sunt et yillosi"), att man kunde vara frestad 

 att tro, att eu förvexling här egt rum med de späda ungarna af Pb. groenlaudica. 



'-) I afseeude pä de särskilda lokaliteterna se de uuder Ph. barbata citerade arbeteu. 



