16 AUG. QUENNERSTEUT, 



Hvarthän denna utvandring företages är obekant. Blott så mycket vet man, att flockarna 

 vid sin bortgång draga norrut och komma tillbaka söderifrån, ett faktum, som Cranz, 

 med kännedomen om den stora sälfångst, som sedan länge bedrifvits i Spetsbergshafvet, 

 ville förklara dermed, att de genom någon obekant öppning i norr skulle passera rundt 

 omkring Grönland. Rink antager, att de begifva sig öfver mot vestsidan af Davisstraitet, 

 hvarest de på de hos hvalfångarne under namn af middle-ice, middlepack, bekanta is- 

 massor, som af strömmen föras ned mot Atlanterhafvet, skulle finna passande yngel- 

 plätser. ') Den sälfångst, som från New-Foundland företages på drifisen, gäller också 

 förmodligen dessa från vestra Grönland kommande skaror, ehuru jag ej någonstädes sett 

 något närmare angifvet om denna fångst eller på hvilka breddgrader den plägar be- 

 drifvas. — Fabricius anmärker att den omständigheten, att en del honor efter några 

 dagars förlopp komma tillbaka igen efter att hafva ynglat, kunde gifva anledning till 

 den förmodan, att deras vandring ej sträcker sig särdeles långt; emellertid äro de för- 

 modligen endast sådana, som blifvit skilda från de större flockarna. 



Från Island bortgår Grönlandssälen likaledes i Mars. Från Hvita hafvet, hvarest 

 han visar sig endast med drifisen, skall han, enligt Lepechin, aflägsna sig med denna 

 först i slutet af April (gl. st., således närmare medlet af Maj), efter att derstädes hafva fö dt 

 och däggat sina ungar, hvilka qvarstanna till dess strandisen går upp, då äfven de för- 

 svinna. Denna utvandring skulle således icke hafva samma betydelse, som de förut- 

 nämnda, utan vara betingad af drifisens bortgång, 



Den i det föregående omtalta isudden i Jan Mayens granskap, har en särskild 

 märkvärdighet, såsom varande den plats, på hvilken Grönlandssälen vid vårdagsjemnin- 

 gen i otalig mängd församlar sig för att kasta sina ungar. I ringare antal går äfven 

 klapmytsen upp härstädes. Antagligen samla sig dessa skaror från alla delar af det 

 omgifvande Grönlandshafvet; sälfångarne förmena dock att de hufvudsakligen skulle 

 komma från trakterna af Nowa Zembla och taga kosan förbi Beeren-Island. Från norr 

 kommer, enligt deras påstående, i hvarje fall hufvudmassan. Emellan 72 — 73" N. B. och 

 omkring meridianen af Greenwich har man funnit, att salen vanligen går upp på isen. 

 Förmodligen betingas detta af isens beskaffenhet längre norrut. Salen uppsöker nem- 

 ligen helst äldre bayis eller låg packis, och dä den någongång först lägger sig upp så 

 långt i söder, som på 68 — 69" N. B., finner man vid vårdag emningstiden nordligare 

 endast svår packis. Norr om 74" N. B., om ens någonsin så nordligt, har, så vidt jag 

 vet, ingen ungfångst blifvit gjord. Salen stannar icke vid ismassans kanter, utan upp- 

 söker snörik is längre in i udden, och blott i den händelse att sträng köld inträffar, så 

 att isen der börjar frysa samman, går han, om han hinner det, ut mot kanterna och 

 lägger sig till och med på den tunnare bayisen. Icke heller sprider han sig öfver isen, 

 utan håller sig samlad pä några få punkter, i skaror af många tusenden, hvilket för- 

 klarar hvarföre några fartyg kunna göra betydande fångster, under det andra, som icke 

 lyckats finna dessa platser, så godt som helt och hållet gå miste om fångsten. Ett 



*) I Petersens berättelse om sin resa med Fox, hvilket fartyg under den tid, då Grönlandssälens första ut- 

 vandring inträffar, just befann sig i drift med denna "raiddle-ice", finner man visserligen ingenting taladt 

 om några större mängder af säl pä isen. Detta gör dock ej något särdeles inträng på sannolikheten af det 

 anförda antagandet, då fartyg äfven i .Jan Mayens-isen kunna ligga inneslutna, utan att få någon säl i sigtu. 



