UJUKLIFVET I ISHAFVET. 17 



begrepp om det oerhörda individantalet i dessa skaror kan hemtas deraf, att skeppet 

 Eliezer från Tönsberg 1858 på 5 dagar intog en laddning af 16,400 st. ') — Man träffar 

 här samlade icke blott de drägtiga honorna och äldre hanarne, utan äfven yngre honor, 

 som icke yngla härstädes. Måhända para de sig här för första gången eller ryckas de 

 blott med af den allmänna strömmen, utan att hafva något bestämdt ändamål att fylla. 



De sista dagarne i Mars eller i början af April, på hvilken tid nästan alla nor- 

 diska Phocaceers fortplantning synes infalla, föder salen, på isen, enda unge, hvilken 

 ej går i vattnet förr än han fällt den hvita fosterullen. Den första hvita unge sågs 

 från vårt fartyg den 10 April; denne var visserligen blott ett par dagar gammal, men 

 i allmänhet ansågos ungarne vid denna tid vara omkring 14 dagar. I slutet af April 

 ser man dem, efter till det mesta fullbordad fällning, i stora flockar komma ut mot 

 kanterna af ismassan och lägga sig på de lösa isstrimlorna eller isbanden. Man träffar 

 nu i allmänhet ej bland dem några gamla djur, utan dessa bilda under Maj månad 

 särskilda flockar. -) Det tyckes sålunda, som om ungen ej skulle däggas längre än un- 

 gefär en månad. (Thienemann "omkring 14 dagar".) 



Ingen skildring förmår gifva en tillräcklig föreställning om anblicken af en af 

 dessa oerhörda sälhjordar, hvilande på isen och i bokstaflig mening betäckande den- 

 samma På ett större isflak kunna ofta 40 — 50 individer ligga samlade. Längre bort 

 sammanflj^ter allt i en enda mörk massa, hvilken först för det väpnade ögat upplöser 

 sig i tusenden af svarta punkter. 



Sälfångarne hafva velat iakttaga, att hjorden har en särskild utpost och att om 

 denne skrämd kastar sig i vattnet, de öfriga genast följa honom efter. •*) Af egen iakt- 

 tagelse har jag intet att anföra till bestyrkande af en så strängt betonad sammanhåll- 

 ning. Den förnödna vaksamheten saknas i alla händelser icke, såsom man ser deraf, 

 att de hvilande oupphörligen lyfta hufvudet i vädret. Alltjemt vexla de derjemte lägen, 

 höja bakfötterna, utbreda dem solfjäderformigt och svänga dem åt sidorna. Knallen af 

 skottet skrämmer dem icke; de upplyfta på sin höjd hufvudet dervid. Blir den träffade 

 blott dödsskjuten på stället, så tyckas äfven de närmast liggande ej ana någon fara, 

 vältrar han sig deremot i dödskampen vrålande omkring, så störta de sig ögonblickligt 

 i vattnet. Skytten bör emellertid så mycket som möjligt begagna sig af isskrufningar, 

 block och dylikt för att dölja sig. Hafva de ofta blifvit jagade, så äro de så skygga, 

 att man endast med svårighet kommer inom tillräckligt håll. Afvcn bland flockar på 



^) Skillingsmagaziu, Fabritius, Kristiania 1861, N:o 1 ocli 3. Tillägget "beregnede säl" innebär förmodligen 

 att de äldre blifvit tagna med i räkningen såsom ett motsvarande antal ungar; men den inskränkning, som 

 härigenom i sådant fall göres, blir dock förmodligen ej betydlig. 



■) De rätt betydliga flockar, som jag säg den 25 April, bestodo visserligen af både gamla och ungar, men 

 den fångst, som gjordes den 29 s. m., uppgående till öfver 600 st., utgjordes uteslutande af ungar. Dt-n 

 6 Maj fångades något öfver 200 st., hvaraf blott några få ungar, för öfrigt gammal säl. De ofantliga 

 skaror, som vi sågo den 15 Maj, bestodo sannolikt af endast gamla djur; bland de 50 — 60 st., som frän 

 vårt fartyg erhöUos, fanns, åtminstone sä vidt jag erinrar mig, ingen etida unge. 



■') Isländarne hafva iakttagit, att denna sälart, som af dem kallas Havsäl eller Vadesäl (af Vada = simmande 

 flock), alltid bibehåller en viss ordning under det den i tättsluten flock simmar i vattnet. Vaden bildar 

 nämligen eu triangelformig flgur och i spetsen går en gammal säl, den s. k. sälkungen, hvars rörelser de 

 öfriga ögonblickligen följa. Olafsen p. 531 och 696. 



K. Vot. Akad. HaiuU. B. 7. N:o 3. O 



