18 AUG. QUENNERSTEDT, 



tusendetal kunna 6 — 7 öfvade skyttar mot slutet af fångsttiden knappast göra ett ut- 

 byte af 50 — 100 innan hela skaran blifvit nedjagad. Pä väderlekens beskaffenhet beror 

 derjemte mycket huru hårdt de ligga. På lugna, soliga dagar lyckas fångsten bäst. 

 Afven sedan ungarna börjat gå i vattnet, kunna de då vara så litet skygga, att man 



kan slå dem till flere hundradetal 

 med ishackan, ett redskap, hvars ut- 

 seende bäst åskådliggöres af bifogade 

 teckning. Med de hvita ungarna har 

 fångsten ingen svårighet, då de ej kunna undfly, och bland dessa göra ishackorna, 

 förda af 40 — 50 man, fångstfartygens vanliga besättning, förfärliga nederlag. Nu kan 

 detta vapen äfven begagnas mot modren, som ofta söker försvara sin unge. Afven denne 

 hugger, bragt i trångmål, efter det framsträckta mordvapnet. 



Sannolikt är väl att ungarne i sällskap med de gamla företaga återvandringen. ') 

 Tiden, då dessa oerhörda massor åter börja sprida sig öfver Ishafvets olika delar in- 

 faller förmodligen under slutet af Maj eller början af Juni. -) Inom utgången af Maj 

 pläga sälfångarne begifva sig på hemvägen, då den gamla salen vid denna tid hunnit 

 blifvit ytterst skygg och dessutom genom sin tilltagande magerhet är af mindre värde. 

 Skinnen äro nu derjemte ofta mycket såriga och sprickiga. Efter medlet af Maj månad 

 såg jag ofta stora sälstimmar i vattnet, de gingo dock icke i någon bestämd riktning, 

 och dessa ströftåg torde måhända snarare blifvit föranledda genom den af de beständiga 

 jagterna förorsakade oron, än af någon särskildt då verkande starkare vandringsdrift. 

 De flockar af Grönlandssäl, hvilka vi den 9 Juni 1858 träffade bland drifisen på höjden 

 af Beeren-Island, voro förmodligen då stadde på återväg. De utgjordes mest af yngre 

 individer. Att spridda flockar äfven under sommarmånaderna fortfarande anträffas på 

 vestisen, och att således icke alla vid denna tid återvända till kusternas närhet, kan 

 ses af Manbys resa och af hvad Zorgdrager berättar om sälfångsten i Grönlandshafvet 

 från äldre tider. 



Hvaraf salen under sina vandringar föder sig har jag icke kunnat förskaffa mig 

 nåffon visshet om. Redan Mårtens och Zorgdrager anmärka, att man aldrigf funnit 

 något innehåll i sälmagarna. Samma iakttagelse gjorde jag under Spetsbergsresan med 

 de bland drifisen anträffade Grönlandssälarne — omkring 15 individer blefvo fälda och 

 undersökta — under det att det icke är någon ovanlighet, att finna ventrikeln hos de 

 under kusterna lefvande arter uppfyld af crustaceer och fiskar. Vid Grönlands och 

 Islands kuster skall Grönlandssälen företrädesvis förfölja stimmarne af loddan (Mallotus 

 arcticus). — Så ofta det var mig möjligt undersökte jag magarna af såväl äldre som 

 yngre, men fann bland magslemmét aldrig det minsta, som kunnat leda till uppspårande 

 af beskaffenheten af deras föda. Sälfångarne påstå sig heller aldrig hafva funnit något; 



') Fabricius och Olaksen silga att svartsidan återvänder jemte siua ungar. Thienemann säger deremot, att de 

 gamla vid sin ankomst under land ej hade ungarne med sig- (Reise, p. 166); men detta synes endast gälla 

 om de tidigast ankommande. 



-) Thienemann uppgifver visserligen (1. c.), att de första Grönlaudssälarne voro synliga vid Island den 8 April, 

 men af det följande framgår det, att hufvudmassan ej infann sig förr än i medlet eller slutet af Maj, till 

 hvilken manad äfven Olafsen sätter deras återkomst. De i "Nat. Kemerkung." förekommande uppgifter om 

 salens vandringstider, äro således mindre noggranna. 



