22 AUG. QUENNERSTEDT, 



Wagners Buch der Reisen I. p. 59 sett något deroin anfördt. Under Mars — Maj må- 

 nader skulle, enligt hvad här berättas, omkring 300 fartyg, — om deras storlek, be- 

 sättning o. s. v. finnes ingenting anmärkt, — vara sysselsatta med denna fängst, och 

 ända till 300,000 salar under denna tid blifva dödade. Aro dessa uppgifter verkligen 

 tillförlitliga, så måste fångsten här bedrifvas i ännu större skala än vid Jan Mayen. 

 Förmodligen är den för öfrigt, likasom Jan Mayensfångsten, numera stadd i aftagande. 



Ofver sälfångsten vid Jan Mayen och det sätt hvarpå den bedrifves, har jag i 

 de båda tidigare uppsatserna meddelat de upplysningar, jag under min resa varit i till- 

 fälle att insamla. Hänvisande till dessa, vill jag, då jag ej har något väsendtligt att 

 tillägga, här inskränka mig till några få anmärkningar, beträffande Norrmännens del- 

 tagande deri. 



Ar 1846 afgick den första expeditionen från Norge, bestående af trenne fartyg. 

 Det ena af dessa, briggen Haabet från Tönsberg, utrustades och fördes af Hr Sven 

 Följen, hvilken haft största förtjensten i utvecklingen af denna förvärfsgren. Fångsten 

 misslyckades emellertid denna gång alldeles — Haabet erhöll endast omkring 900 st. 

 — hvarföre påföljande år Följen var den ende, som fortsatte försöket. Den lycka, som 

 sedermera följde hans företag, föranledde dock inom kort utrustandet af flera fartyg. 



1852 omtalas utom Haabet tvenne andra fartyg, såsom utgångna ifrån Tönsberg, och 



1853 utrustades såväl derifrän som från andra orter ännvi flera. Tönsberg har seder- 

 mera blifvit hufvudsätet för dessa företag. 1855 uppgifves antalet af de Norska far- 

 tygen till 12 — 13 och kring 1861 hade det stigit ända till 22, det största antal, som 

 på en gäng varit ute. Tvenne af dessa voro dock Holländsk egendom, ehuru med 

 Norsk besättning. De dåliga resultater, som fångsten började lemna för flertalet al 

 rederierna, förorsakade dock straxt derpå ett nedgående, och 1863 funnos endast 18 

 Norska fartyg häruppe, ett antal, som under de senaste åren förmodligen ytterligare 

 förminskats. Den öfvertygelse har börjat göra sig gällande, att bedriften är på väg 

 att alldeles förlora sin betydelse, åtminstone såvidt den skall, såsom hittills varit fallet, 

 utföras med endast segelfartyg. Först under de aldra senaste åren hafva några få af 

 de Norska fartygen blifvit försedda med ångmaschin, en fördel, hvaraf flertalet af de 

 Eno-elska sälfånoarne länge varit i besittning'. Innevarande år har fångsten, efter hvad 

 de Norska tidningarue uppgifvit, i allmänhet utfallit ganska lyckligt. Om också sådana 

 gynnsamma är kunna bidraga till att för en tid hålla fartygens antal uppe, ligger 

 det emellertid redan i arten af sådana företag och i det skoningslösa sätt, hvarpå de 

 alltid måste bedrifvas — man Ijehöfver blott hänvisa på det förskräckliga slagtandet 

 af de späda ungarne — att deras vai'aktighet ej kan blifva annat än kortlifvad, detta 

 äfven i samma män, som ökade hjelpmedel för ögonblicket göra utbytet rikligare, d. v. s. 

 för djurartens bestånd alltmer hotande. Sälfångsten häruppe går visserligen så långt 

 tillbaka som till 1600-talet, men bedrefs i äldre tider endast mera tillfälligtvis; sin nu- 

 varande utsträckning daterar den sannolikt först från en senare tid. 



Utom Norrmännen färdas här äfven andra nationer, företrädesvis Engelsmän. 

 ScORESBY omtalar att på hans tid — Account of tlie arctic regions utgafs 1820 — en- 

 dast ett eller två Engelska fartyg blifvit utrustade särskildt för sälfångsten, men att 

 hvalfångarne afvcn bedrefvo denna såsom en bifångst. Från Elbe- och Weserhamnarne 

 utgingo dei-emot äfven \'id deiuia tid ett antal sälfångare. Fångster på 4 — 5,000 st. 



