26 AUG. QUENNEESTEDT 



Frambenet framtill 1'. 



» baktill 7". 



Svansen 5 '. 



3. Ungar. 



a) Den 20 Mars. b) Den 28 April. 



Längd till svansspetsen .3' 4". 3' 9". 



Omkrets 1 2' 5". 2' 9". 



Omkrets 2 1' 2". 



Framfoten framtill 5" 5". 7". 



Framfoten baktill 4". 



Bakfot i yttre kanten 8". 9" 5'. 



Hufvudets längd i rät linea 7" 5'". 



Nosens bredd bakom moi^rhåren 2" 7". 2" 8". 



Hufvudets bredd öfver örat ; 5" 5"'. 



Från nos till öra 3" 8". 4". 



Emellan ögonen 2" 2 ". . 2" 5". 



Svansen 3". 4". 



a) Tagen lefvande på isen; blott ett par dagar gammal; en del af nafvelsträngen 

 ännu qvarsittande. 



Färgen var hos den gamle hanen ofvan och ned på sidorna ganska ljust askegrå, 

 hos honan ännu ljusare, nästan hvitaktig, med stora oregelbundna svarta fläckar (då 

 de nyss kommit ur vattnet synes bottenfärgen mycket mörkare, skiffergrå eller gråblå) ; 

 undertill hvitgulaktig med glesare och mindre skarpt begränsade fläckar. Hanens egen- 

 domliga s. k. mössa, hvars betydelse väl ännu ej blifvit ställd på det rena '), har, så- 

 vidt jag genom kikare kunde varseblifva, då den blåses upp ingalunda det utseende 

 man vanligen gifver den på teckningar, utan bildar framtill nästan ett slags kort sna- 

 bel, som, då mössan är slapp, blir ännu märkbarare, och hufvudet erinrar då påfallande 

 om teckningar af dess slägtförvandt i södra polarhafvet, Cyst. proboscidea. 



Ungen, hvilken genom sin breda och tjocka nos vid första anblicken skiljes från 

 ungen af föregående art, var ofvan och ned på sidorna enfärgadt grå, af längre silfver- 

 gråa hår och kortare svartaktig bottenfäll; nosen och framdelen af hufvudet under 

 ögonen mörkare; öfverläppen och hela buksidan hvitaktig, färggränsen ej skarp; klorna 

 hvitgulaktiga ; morrhåren i 6 rader perlbandslika, platta, vid roten bruna, i spetsarne 

 hvita. Iris brun. Genom pupillen synes, såsom hos öfriga sälarter, en stor, i grönt 

 och blått skimrande tapetum. Kring ögonen hos ungariie, såväl af denna som före- 

 gående, fann jag ett pediculusartadt djur — möjligen tvenne olika species. 



^) Se deröfver Eapp: iiber d. ausdehnbaren Anliang auf d. Kopfe d. Klappmiitzen-Seehundes, mit Kupfertaf.; 

 i Meckels Arch. f. Anat. 1829, p. 237 — 40. Åberopande Pabricii uppgift, att klapmytsen förmår uppe- 

 hålla sig längre under vatten än öfriga Phooaceer förklarar Eapp mössan för en luftreservoir. Oafsedt de 

 inkast, som för öfrigt kunde göras mot en sådan uppfattning, kan man ej inse huru ett luftförråd, som ju 

 redan en gång passerat lungorna, kan möjliggöra ett förlängdt uppehåll under vattnet. Att klapmytsen 

 retad eller skrämd blåser upp mössan har jag iakttagit. En teleologisk förklaring af denna egendomliga 

 bildning torde öfverhiifvud vara alltför mycken vansklighet underkastad; de företeelser, som med densamma 

 stå i samband, dragas måhända rättare inom den psykiska lifssferen än inom fysiologien. 



