DJURLirVET I ISHAFVET. 27 



Aldrig såg jag ens den mycket späda ungen beklädd med något, som kunde jem- 

 föras med sälungarnes mjuka ulldrägt. De klapmytsungar, som fångades längre fram, 

 hade visserligen en något olika färgnyans och syntes liksom mera stickelhåriga; men 

 detta var också hela skilnaden. Möjligen äro ungarna redan från början klädda med 

 styfvare hår, liksom hos hvalrossen, eller försiggår en ullfällning i moderlifvet, såsom 

 förhållandet är hos Ph. vitulina. — Ungar i andra året såg jag ingen gång. 



Späcklagret hos den gamle hanen var i snittet på buksidan två tum, på bröstet 

 något tjockare. En fullvuxen hane anses gifva omkring en tunna späck. En mycket 

 stor klapmyts värderas till omkring 20 specier. Späcklagret var hos den späda ungen 

 ungefär tumstjockt. 



Klapmytsen har en mycket inskränktare utbredning än de båda föregående och 

 förekommer endast inom Norra Atlantens isregion och i dennas sydligare delar. Vester 

 om BarroAv Straitet finner man honom icke omtalad och vestsidan af Davis Straitet 

 torde få anses såsom hans gräns åt detta håll. I sin Voyage to Hudsons Bay har Ellis 

 lemnat en teckning af klapmytsen; i texten finnes han dock icke med ett ord omnämnd. 

 Vid vestkusten af Grönland förekommer han temligen talrikt i de sydliga delarne, så- 

 som vid Julianehaabs distrikt — den årliga fångsten anslås till 2 — 3,000 stycken — i 

 Nord-Grönland är han deremot sällsynt. Från ostkusten omtalas han af Geaah. Här 

 infinna sig om sommaren Grönländarne vid ön AUuk (ungefär 60" N. B.) för att fånga 

 klapmyts. Straxt ofvanför denna ö såg Geaah i slutet af April en del "neitsersoakker" 

 på isen. Vid Spetsbergen har han icke blifvit funnen under någon af de Svenska ex- 

 peditionerna (en unge blef under den första skjuten på drifisen vid Beeren-Island bland 

 Ph. groenlandica). Mårtens omtalar honom icke heller härifrån; deremot säger Sco- 

 EESBY (Account, I. p. 511) att klapmytsen, "the hooded seal", är allmän vid Spets- 

 bei-gen; en uppgift, som jag måste föreställa mig såsom beroende på en felskrifning, 

 såvidt man icke får förstå den så, att drifisen vester om Spetsbergen därmed blifvit 

 afsedd; en tydning, hvilken de ord, som straxt ofvanför yttras om sälarnes förekomst, 

 dock knappast synes medgifva. Jag tror icke att man får taga verkningarne af Jan 

 Mayensfångsten härvid särdeles i anslag; man skulle annars kunna föreställa sig att, 

 fastän t. ex. Grönlandssälen numera icke visar sig vid Spetsbergens vestkust — åtmin- 

 stone under sommaren — den fordom der varit talrik, hvilket dock, efter hvad Mår- 

 tens och ZoEGDEAGER gifva vid handen, icke varit händelsen. Vid Nowa Zembla an- 

 träffades icke klapmytsen af v. Baer; deremot fick han underrättelse om att en sälart 

 med en mössa öfver ansigtet och hos Ryssarne känd under namnet Tewjak någon gång- 

 visar sig vid Timaniska kusten och i mynningen af Hvita hafvet. Hvarken Pallas eller 

 Lepechin omtala honom derifrån. Ju längre mot öster och norr desto sällsyntare 

 blifver således denna art och förlorar sig här, emellan 60 — 70" O. Long., alldeles. Vid 

 Finmarken, hvarest han är känd under flere olika namn, visar han sig endast sällan.^) 

 Hans södra gräns torde ungefärligen sammanfalla med föregåendes och han visar sig 

 endast sporadisk söder om New-Foundland och Island. Redan kring sistnämnde ö, 

 hvarest han är känd under namn af Blaudru-Sa3lur (Bljere-Säl), är han mycket sällsynt. '-) 



*) Nilsson, Malmgren. 

 -) Olafsen, i. p. 532. 



