32 AUG. QUENNEKSTEDT, 



Fiskar. 



Fiskfaunan i denna del af Ishafvet är så godt som fullkomligt okänd, och vi 

 kunna på sin höjd af det från andra punkter af Ishafvet bekanta draga några allmänna 

 slutsatser. Haakjajringen var den enda fisk jag såg häruppe, den enda också, som var 

 Ishafsfararne bekant. Det negativa resultat, som undersökningen af sälmagarna lem- 

 nade, är redan omnämndt. Scoresby omtalar, att han utan framgång försökt fiske i 

 närheten af ön. 



Scymnus horealis Cuv. Squalus borealis, Scoresby, Account I. p. 538, Plate XV. 



Trenne exemplar blefvo harpunerade och ännu flere sågos bland isen i slutet af 

 Maj månad. 



Jag bifogar här detaljerade mått af det största exemplaret: 



Längd från nosen till spetsen af öfre stjertfliken 12' 9"; till bröstfenans rot 3' 9"; 

 till bakre kanten af l:sta ryggfenan vid roten 6' 6'; härifrån till främre kanten af 2:dra 

 2' 9"; härifrån till stjertfenan 2'; från nosen till spruthålet 15"; till ögat 11"; till l:sta 

 gälöppningen 2 7"; till 5:te 3' 5' ; till munöppningen 11; bröstfenan i ytti-e kanten 

 1'7'; l:sta ryggfenans höjd 5V ; längd till spetsen 1 7"; 2:dra ryggfenans längd 1'3'; 

 stjertfenan i öfre kanten 21"; i undre 1' 6"; tvärsöfver i bakre brädden 2' 7", ögat 2V'; 

 spruthålet 1"; l:sta gälöppningen 3i'; munnen tvärsöfver sluten c. 1' 1". 



Bottenfärgen var ljust gråröd, der den skymtade igenom det bruna slemlager, 

 som betäckte kroppen. Hos en annan var den mera askgråaktig med svartbruna fläckar 

 och skuggningar. Pupillen smaragdgrön, iris blåaktig. 



Analöppningen belägen emellan bidifenornas bakre kant, således längre fram än 

 på ScORESBYS för öfrigt mindre goda figur. — Lefvern stor, utgörande en god half tunna. 



Magen af det ena exemplaret innehöll tvenne sälungar med hull och hår — den 

 ene af dem hvitullig — tillika med ett stycke späck jemte dithörande hudbit, synbar- 

 ligen af en hval. Berättelserna om haakj »ringens rofgirighet funno således äfven här 

 sin bekräftelse. Man påstod sig någon gång hafva sett honom sträcka sig ur vattnet 

 efter sälkadaver, som legat vid kanten af ett isstycke. Då, såsom bekant, sälungen ej 

 går i vattnet förr än efter fällningen är det sannolikt att den omtalta ungen blifvit på 

 detta sätt nedryckt från isen. 



En ytterlig tröghet och okänslighet äro egna för detta djur. En af dessa hajar 

 fångades under det han stod och skubbade nosen emot rodret, hvarmed han fortfor 

 äfven sedan han blifvit träffad af harpunen. Under upphissningen på däck, hvarest 

 han qvarlåg större delen af dagen, gjorde han endast då och då några föga kraftiga 

 svängningar med stjerten. Äfven sedan han blifvit uppskuren och lefvern uttagen fort- 

 for han att länge visa tecken till lif. Hjertats contractioner fortgingo ännu en stund 

 i spritbui'ken. Ett lösskuret stycke, som på en krok blifvit nedsänkt i 'Vattnet vred och 

 vände sig bokstafligen deri. Matroserna förmenade att han först kunde dö med solens 

 nedgång; en egenskap, hvilken folktron, såsom bekant, tillskrifver flera andra djur med 

 seg lifskraft. 



-Haakjaeringen är ej häruppe föremål för någon^ fångst, utan harpuneras endast 

 tillfälligtvis. 



