PLEURONEKTOIDERNAS UTVECKLING OCH BYGGNAD. 7 



A tatian 1, fig. 1, har jag försökt att, för så vidt sådant låter sig utföra, då 

 man, vid kraniets läge med os supraoccipitale (s) rakt uppåtvändt, ser ögontraktens 

 ben delvis från olika sidor, medelst korresponderande bokstäfver och siffror antyda alla 

 i ett sådant läge synliga motsvarigheter hos de två främre pannbenparen. Men, äfven 

 derföre, att främre delarne af frontalia propria (f och /') hos flundrans kranium då 

 visa helt olika facer, nemligen den venstra sin utsida (/' 11) och den högra sin insida 

 (/ o — o"), är det angeläget att något utförligare redogöra för ett sådant kranium, och 

 derjemte belysa nämnda figur. 



Skådar man kranium af Pleuronectes platessa framifrån, så, enär samma kraniums 

 snedhet der är mindre i jemförelse med partiet midför ögonen, finna vi genast, att den 

 sida utaf hvardera af frontalia anteriora, som är fästad vid os ethmoideum ') (således sidan 

 1 å a' och 2 å a), å det ena benet i grunden har största likhet med motsvarande sida 

 hos det andra, både i anseende till utsträckning, begränsning och form i öfrigt. Men 

 ethmoideum är emellertid ock ganska skeft; likväl har dess centrala parti ett mer hän- 

 emot högra frontale anterius riktadt läge, samt en intill insidan af det bakifrån framskju- 

 tande högra frontale proprium bakåtrigtad lob, \itanför hvilken venstra frontale proprium 

 skulle passerat för att uppnå venstra frontale anterius, i fall ej det förra utaf de två sist- 

 nämnda hos Pleiir. platessa likasom hos Pl. jiesus, Pl. limanda och Pl. limandoides med 

 sin främre extremitet (/"' o^) hos dessa arter stadnat vid slutet af venstra orbitans bakre 

 tredjedel, räknadt bakifrån. Hos Pl. saxicola når venstra frontale proprium mer än half- 

 vägs emot venstra frontale anterius. Hos Pl. microcephalus, likasom hos Solea vulgaris, 

 Hippoglossus maximus^ Rhombus maximus, Rh. vulgaris och Rh. hirtus nå båda frontalia 

 propria deremot så långt fram, att hvardera sammanträffar med sitt framomliggande 

 frontale anterius. Hos Pl. microcephalus och Hipjjogl. maximus är ifrågavarande del af 

 frontale proprium särdeles tunn, i jemförelse med den utaf det högra; hos Solea vulgaris 

 är den fullt hälften så stark som den högra, och hos de nämnda Rhombi, hvarest det 

 venstra benets ifrågavarande parti är mera utbildadt än det högras, är det förra lik- 

 väl ej fullt Ii gång stort som det sednare. 



OSSA FRONTALIA ANTERIORA: 



a och a^. 



Framkanten af högra frontale anterius är på yttre sidan af v, som utgör anhäft- 

 ningsstället med vomer, hos en utbildad Pleuronectes platessa, inåt försedd med en 

 bugt (a 4), som är vid pass dubbelt så stor som en motsvarande (a' 3) dylik uti det 

 venstra benet. Utanför denna bugt i det högra benet, vid a 6, finnes ledj^tan eller an- 

 häftningsplatsen för det främsta, högra os infraorbitale, h. e. lacrymale. En motsva- 

 rande, men mindre dylik, finnes å det venstra benet, vid rt' 5. Det högra lacrymale är 

 emellertid mer än dubbelt så stort som det venstra, hvilket sednare är väl utbildadt 

 och medelst iakttagande af nödig försigtighet är lätt att framställa hos ifrågavarande 



') Os ethmoideum, = tlie nasal Owen, har jag- ej ansett mig- böra aibilda å hvarkeii fig. 1 Mer fig. 2. Fi- 

 gurerna, åtminstone 1, skulle om sådant skett helt säkert blifvit mindre tydliga. 



