PLEURONEKTOIDERNAS UTVECKLING OCH BYGGNAD. 13 



vi OSS äfven här af de bokstäfver och siffror, hvarmecl olika ben och dessas särskilda 

 partier äro betecknade å vår figur öfver kraniet af Pleur. platessa. 



Hvad ifrågavarande partiers form och gestaltning i öfrigt angår, så finnes en stor 

 likhet å kranierna af Pleur. platessa, flesus, limanda och limand oides ; men de tvä först- 

 nämnda stå, likasom de två sistnämnda, ändå närmare hvarandra derigenom, att det 

 med o betecknade partiet å /' hos de förra är nästan fullkomligt horisontalt, hos de 

 sednare deremot nästan vertikalt. 83/ 10 utaf a är ganska långt utdraget hos de två 

 förstnämnda; hos de sistnämnda deremot nästan jemnlångt med a 6. De utaf a^ och /' 

 vid X och x^ sammanstötande delarna äro i förhållande till kraniet bredast hos Pl. li- 

 mandoides och flesus; smalast hos Pl. limanda. Det öfriga kan såsom i grunden föga 

 afvikande dessa arter emellan här föi^bigås; men vi vilja omnämna, att ett, såsom all- 

 männast, åt höger vridet kranium af Pl. flesus har fullkomligaste likhet med ett venster- 

 vridet, utom det att andra längdserier af ben i de olika fallen fått vidkännas omge- 

 staltningen. 



Förutom hvad redan i det föregående blifvit nämndt om kraniet hos Hippoglossus 

 maximus vid fråga om extremiteten o', af/' 11, hvilket hos denna art uppnår a' vid 

 z'^, är ett 40 millim. långt kranium af ett litet (totallängd 260 millim.) exemplar af 

 denna art i hög grad likt ett föga längre kranium af Pl. limandoides; men partiet o af 

 /' hos det förra har mer likhet med samma parti hos Pl. platessa. Af ett anförande 

 hos OwEN, synes det tydligt, att han ej åtskilt frontalia propria hos ifrågavarande art, 

 eller Hippogl. maximus, ifrån hvai-andra, utan gjort sin beskrifning efter ett ej förut 

 söndertaget "kranium. Dervid har han ej heller observerat det mediana partiet 11 af 

 /'\ hvilket om än smalt och spensligt hos "the Halibut", likväl uppnår z^ å a'. Detta 

 framgår ej blott deraf, att han om Pleur onectoidce i allmänhet säger, "the midfrontal is 

 single", och ej omnämner nämnda mediana parti, utan äfven af hans slutliga yttrande: 

 "a median crest, a continuation of that iipon the superoccipital, divides the two sides"'). 



Kranium af Pl. saxicola är anmärkningsvärdt för den mer än vanligt spongiöst- 

 lamellösa beskaffenheten af /' 7 och f 8, hvilken isynnerhet å /' 7 formerar ett par 

 stora, fria och fina bågar. Att det framåt ytterst fina mediana partiet 11 utaf f når 

 öfver halivägs emot z^ k a\ är redan omtaladt i det föregående. Vid x x^ har partiet 

 derstädes en ovanligt stor bredd, eller I af kraniets totallängd. 



Kranium af Pl. microcephalus är jemförelsevis kort i förhållande till sin stora 

 bredd och höjd. Partiet 12 utaf/ är dubbelt bredare (rättast högre!) än partiet vid 

 xx^. /' 11 är å midten af sin utsträckning trådfint, men tilltager i bredd (höjd!) 

 framåt, så att denna der, vid extremitetens o' anslutning till a' z'^, är tre gånger större 

 än å midten. 



Hos Solea vulgaris är /' fullt hälften så stort som det motsvarande mediana par- 

 tiet /. x^ utaf p når ej längre fram än till slutet af näst-bakre fjerdedelen af den 

 slutna eller venstra orbita; hvaremot den främre (till utseende yttre) loben af x sträcker 

 sig bakåt till midtför främre mediana hörnet af supraoccipitale. Att o' uppnår z'^ är 

 redan förut omtaladt. På grund af omnämnda med flera förhållanden hos denna art 

 framträder vid första betraktandet den sjanmetriska anordningen särdeles tydligt. 



1) Richard Owen, on the anatomy of vertebrates, vol. 1, Pishes and Eeptiles. Loiulou 1866, pag. 112. 



